ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 квітня 2026 року	справа № 380/1093/26	

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Сподарик Н.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО «ТЕХНОПАК» до Львівської митниці про визнання протиправним та скасування рішення та картки відмови,-

в с т а н о в и в:
На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю «ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО «ТЕХНОПАК» (79491, Львівська область, Львівський район, смт. Брюховичі, вул. Ясна, 49; код ЄДРПОУ 37277727) до Львівської митниці (79000, м. Львів, вул. Костюшка, 1; код ЄДРПОУ 43971343) із вимогами:
- визнати протиправним та скасувати рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів №UA209000/2025/900432/1 від 17.07.2025;
- визнати протиправною та скасувати Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209170/2025/001115 від 17.07.2025.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що декларант позивача з метою митного оформлення товару подав до Львівської митниці електронну митну декларацію №25UA209170059844U5. З метою уникнення труднощів та затримок у час під час здійснення митного оформлення імпортованого в Україну обладнання, керуючись ст. 21 Митного кодексу України, позивач звернувся до Львівської митниці для отримання консультації з питань митної справи, а саме визначення митного коду та вартості товару. Львівською митницею у процесі консультування було повідомлено декларанта про необхідність застосування коду товару 85158090 згідно УКТ ЗЕД та доцільність визначення митної вартості імпортованого обладнання з урахуванням митної декларації №UA204060/2025/004137 від 19.05.2025, за якою здійснювалось митне оформлення апарату для запаювання (пакування), країна походження – Китайська народна Республіка. Враховуючи викладене, декларантом митну вартість товару визначено за резервним (шостим) методом. Інформації щодо інших товарів із аналогічними характеристиками під час процедури консультування митним органом надано не було. Зазначив, що незастосування декларантом основного методу визначення митної вартості товарів було обумовлено не відсутністю у такого усіх необхідних документів та відомостей, передбачених Митним кодексом України. Саме за наслідком консультування із податковим органом декларантом було визначено митну вартість товару на рівні 10023,99 Євро та обрано резервний метод визначення митної вартості, оскільки інший метод декларантом у даному випадку із викладених вище причин, не міг бути обраний. Вважає, що оскаржуване рішення не відповідає критеріям правомірності рішень суб`єкта владних повноважень, викладеним у ч. 2 ст. 2 КАС України, а тому має бути визнано протиправним та підлягає скасуванню. 
Ухвалою суду від 26.01.2026 позовну заяву залишено без руху та надано десятиденний строк на усунення її недоліків. На виконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху, позивачем усунуто вказані недоліки.
Ухвалою суду від 06.02.2026 відкрито провадження в адміністративній справі за цим позовом та вирішено розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та проведення судового засідання. Копію ухвали про відкриття провадження у справі надіслано учасникам справи, відповідачу запропоновано у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання цієї ухвали подати суду відзив на позовну заяву, в якому вказати про визнання/заперечення позовних вимог.
13.02.2026 за вх.№11675 від представника відповідача надійшло клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Відповідач позов не визнав, 13.02.2026 за вх.№11677 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, просив у задоволенні позову відмовити. Зазначив, що декларантом заявлено митну вартість самостійно за другорядним методом (резервним методом, ст.64 МКУ). У декларації митної вартості ним обґрунтовано незастосування основного методу. У гр. 8 ДМВ митної декларації від 11.07.2025 за №25UA209170/2025/059844 міститься посилання на МД №UA204060/2025/004137 від 19.05.2025 як на джерело інформації для визначення митної вартості із застосуванням 6 (резервного) методу. За вказаною митною декларацією було здійснено митне оформлення товару № № 128, 129 що має характеристики відмінні, від оцінюваного: у джерелі – апарати для запаювання (пакування), вагою 13,5 – 96,3 кг; оцінюваний товар – машина для виготовлення пакетів вагою 7,8 тон. Таким чином, обране джерело не відповідає вимогам ч. 3 ст. 64 МКУ та примітки до статті 7 Тлумачних приміток до Угоди про застосування статті VII ГАТТ.
Вважає, що подаючи митну декларацію митному органу сам декларант поставив під сумнів митну вартість імпортованого товару та ствердив, що митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору на яку пред`являлися інвойси та в обґрунтування обрання методу визначення митної вартості зазначив причини незастосування основного методу: «Митна вартість імпортованого товару не може бути визначена за ціною угоди у зв`язку з відсутністю достовірної інформації для її використання. Метод 2(ст.59 МКУ) та метод 3 (ст.60 МКУ) не може бути застосований з причини відсутності у декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, метод 4 (ст 62 МКУ) та метод 5 (ст. 63МКУ) з причини відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в декларанта. При цьому, митна вартість, визначена декларантом за резервним методом (ст. 64 МКУ), не може бути визнана відповідно до п.3 ч. 6 ст. 54 МКУ у зв`язку із невідповідністю обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 МКУ (порушено послідовність застосування методів, визначену ч. 3 ст. 57 МКУ). Вважає вимоги позовної заяви безпідставними та необґрунтованими
10.03.2026 за вх.№19531 від представника позивача надійшла відповідь на відзив. Зазначив, що Митний кодекс України не передбачає звільнення митного органу від обов`язку доведення правомірності прийнятого рішення залежно від поведінки декларанта. Позивач, не маючи на меті заниження митної вартості, задекларував вищу за контрактну вартість з метою уникнення затримки митного оформлення, до того ж зробив це за результатом проведеної консультації із митним органом. Вважає, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами правомірність прийнятого рішення, просить позов задовольнити.
Ухвалою суду від 30.04.2026 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд справи в спрощеному позовному провадженні з викликом сторін.
Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.
Товариство з обмеженою відповідальністю «ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО «ТЕХНОПАК» (код ЄДРПОУ 37277727) зареєстроване як юридична особа в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Основний вид господарської діяльності: 22.22 Виробництво тари з пластмас.
07.07.2025 між позивачем (покупець) та UEROPACK E. BIELAWSKI S.BIELAWSKI SPOLKA JAWNA (Республіка Польща) (продавець) укладено договір №07072025, відповідно до п. 1.1 якого, продавець продає, а покупець приймає та оплачує машину для виготовлення гнучкої упаковки, вживану згідно специфікації (серійний номер: GSD600-LMSC-C, 2015 року випуску), далі іменується товар, відповідно до умов цього договору.
Технічні характеристики Товару визначені Сторонами у Специфікації від 07.07.2025 до Договору (надалі - Специфікація, копія додається). Зокрема, відповідно до п. 1.1.1. Специфікації країною походження товару є Китай. Виробник Товару - Shanghai Zhou Tai Pack Machine Co., Ltd (п. 1.1.11. Специфікації).
Згідно із п. 2.1. Договору вартість Товару за цим Договором становить 8 000,00 (всім тисяч Євро) та закріплюється у Інвойсі. Валюта Договору та валюта платежу - Євро, за цінами, визначеними у Інвойсі та Договорі (п. 2.2. Договору).
У відповідності до п. 4.1. Договору оплата Покупцем за Товар здійснюється в наступному порядку^
- EUR 2000,00 - не пізніше 3 банківських днів з моменту поставки;
- EUR 6000,00 - не пізніше 07-го жовтня 2025 року.
У п 3.1. 3.3. договору сторонами було закріплено умови поставки товару, зокрема встановлено, що товар поставляється на умовах EXW склад Продавця: Ul. Sandomierska 37 S/ 39-200 Debica, Polska відповідно до ІНКОТЕРМС 2020. При цьому термін поставки не повинен перевищувати 180 днів з дня платежу.
09.07.2025 покупцем було отримано від продавця Рахунок-фактуру (Інвойс) №1/2025/EXPORT від 09.07.2025 на загальну суму договору.
На виконання умов укладеного договору, зокрема п. 4.1. договору, що регламентує порядок оплати за товар, 10.07.2025 покупцем було оплачено на розрахунковий рахунок продавця 2000,00 Євро, що підтверджується платіжною інструкцією в іноземній валюті №200 від 10.07.2025 (копія додається). Решта суми, а саме 6000 Євро сплачено на рахунок продавця 30.09.2025, що підтверджується платіжною інструкцією в іноземній валюті №217 від 30.09.2025.
У подальшому, на підставі та у відповідності до умов договору №07072025 від 07.07.2025 із додатками та рахунку-фактури (Інвойсу) Nє1/2025/EXPORT від 09.07.2025 покупцем було імпортовано визначений договором товар.
Так, 08.07.2025 ТОВ «ВП «ТЕХНОПАК» у межах Договору про надання транспортно-експедиційних послуг №ЕК 83 від 22.11.2023, укладеного із фізичною-особою підприємцем ОСОБА_1 подано заявку про надання транспортно-експедиційної послуги перевезення №08/07-I, а саме перевезення обладнання за маршрутом 39-200 Debica (Польща) - Брюховичі (Україна).
Відповідно до довідки №10/07/2 від 10.07.2025 про транспортно-експедиційні витрати, ФОП ОСОБА_1 було надано автомобіль DAF BC8106PC / КBC6F90 для перевезення вантажу за вказаним вище маршрутом. Транспортні витрати склали 29 400,00 грн, із яких 24 000,00 грн - транспортні витрати за маршрутом від Debica (Польща) до м/п Корчова-Краківець (в т.ч. послуги завантаження), 5400,00 грн - транспортні витрати за маршрутом від м/л Корчова-Краківець до смт. Брюховичі (Україна).
11.07.2025 з метою митного оформлення придбаного товару, уповноваженим представником декларанта фізичною особою підприємцем ОСОБА_2 до Львівської митниці подано митну декларацію №25UA209170059844U5, відповідно до якої було заявлено до митного оформлення імпортний товар з найменуванням, описом та характеристикою, зазначеними у графі 31 митної декларації.
Декларантом заявлено митну вартість самостійно за другорядним методом (резервним методом, ст.64 МКУ).
У декларації митної вартості №25UA209170059844U5 зазначено: 
- графа 7 (Обґрунтування обраного методу визначення митної вартості із зазначенням причини незастосування основного методу): митна вартість імпортованого товару не може бути визначена за ціною угоди у зв`язку з відсутністю достовірної інформації для її використання. Метод 2(ст.59 МКУ) та метод 3 (ст.60 МКУ) не може бути застосований з причини відсутності у декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, метод 4 (ст 62 МКУ) та метод 5(ст. 63 МКУ) з причини відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в декларанта. Процедура консультацій з митним органом проведено щодо вибору методу визначення митної вартості;
- у графі 8 (джерела інформації, що використовувалися для визначення митної вартості): Митний кодекс України від 13.03.2012 №4495-VI розділ ІII. ДМВ №UA204060/2025/004137 від 19.05.2025.
Одночасно до митного контролю, разом із митною декларацією №25UA209170059844U5 було надано такі документи (згідно графи 44 митної декларації):
- рахунок-фактура (інвойс) №1/2025/EXPORT від 09.07.2025;
- автомобільна накладна №б/н від 10.07.2025;
- акт проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу №UA209030/2025/011215 від 11.07.2025;
- загальна декларація прибуття №25UA141000760737Z6 від 10.07.2025;
- платіжна інструкція в іноземній валюті №200 від 10.07.2025;
- рахунок ФОП ОСОБА_1 на оплату №761 від 10.07.2025;
- довідка ФОП ОСОБА_1 №10/07/2 від 10.07.2025 про транспортно-експедиційні витрати;
- договір №070725 від 07.07.2025;
- специфікація №б/н від 07.07.2025 до договору №07072025 від 07.07.2025;
- договір б/н від 20.09.2025, укладений між ФОП ОСОБА_2 та ТзОВ «ВП «ТЕХНОПАК»;
- заявка про надання транспортно-експедиційної послуги перевезення №08/07-ІІ від 08.07.2025;
- технічна специфікація від 09.07.2025;
- вантажно-митна декларація №25PL402010001ZAJB0 від 10.07.2025.
Відповідач надіслав в порядку до вимог ч.ч.3, 4 ст.53 Митного кодексу /МК/ України позивачу повідомлення, в якому просив надати додаткові документи для підтвердження митної вартості товарів.
Позивачем додатково подано висновок ТПП від 16.07.2025 № 19 09/567, лист продавця.
За результатами розгляду електронної митної декларації №25UA209170059844U5 та доданих документів митним органом прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2025/900432/1 від 17.07.2025.
У рішенні Львівської митниці про коригування митної вартості товарів №UA209000/2025/900432/1 від 17.07.2025, в графі 33 зазначено наступне:
«Відповідно до пункту 1 частини 4 статті 54 Митного Кодексу України (далі- МКУ), здійснено контроль наявності в поданих декларантом документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари. В рамках реалізації положень ч.6 статті 54, за результатами опрацювання документів, наданих для підтвердження заявленої митної вартості товару, митний орган відмовляє у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю у зв`язку із невідповідністю обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 МКУ (п.3 ч.6. ст.54). 
Відповідно до ч. 3 ст.57 МКУ, кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Декларантом заявлено митну вартість самостійно за другорядним методом (резервним методом, ст.64 МКУ). 
У декларації митної вартості ним обґрунтовано незастосування основного методу. У гр. 8 ДМВ митної декларації від 11.07.2025 за № 25UA209170/2025/059844 міститься посилання на МД № UA204060/2025/004137 від 19.05.2025 як на джерело інформації для визначення митної вартості із застосуванням 6 (резервного) методу. За вказаною митною декларацією було здійснено митне оформлення товару, що має характеристики відмінні, від оцінюваного: у джерелі – апарати для запаювання (пакування), вагою 13,5 – 96,3 кг; оцінюваний товар – машина для виготовлення пакетів вагою 7,8 тон. 
Таким чином, обране джерело не відповідає вимогам ч. 3 ст. 64 МКУ та примітки до статті 7 Тлумачних приміток до Угоди про застосування статті VII ГАТТ. 
Відповідно до ч. 3 ст. 53 МКУ декларанту виставлена вимога про надання додаткових документів, на підставі яких митна вартість буде визнана, а саме: зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; - якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; - за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; - якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування. - транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів (рахунок на перевезення, договір на перевезення); - виписку з бухгалтерської документації; - каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; - копію митної декларації країни відправлення;- висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини. Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару. 
Додатково декларантом долучено висновок ТПП від 16.07.2025 № 19 09/567, лист продавця. У своєму висновку експерт, посилаючись на відомості, отримані від продавця товару, дійшов висновку, що ймовірне значення вартості товару 8491,77 євро, що не підтверджує заявлене числове значення митної вартості (10923,99 євро). 
Митна вартість, визначена декларантом за резервним методом (ст. 64 МКУ), не може бути визнана відповідно до п.3 ч. 6 ст. 54 МКУ у зв`язку із невідповідністю обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 МКУ (порушено послідовність застосування методів, визначену ч. 3 ст. 57 МКУ).
Проведено консультацію з декларантом відповідно до вимог ч. 4 ст. 57 МКУ. За результатами консультації встановлено відсутність у митниці та декларанта відомостей щодо ідентичних та подібних товарів. Основний метод не може бути застосований, оскільки, за твердженням декларанта "Митна вартість імпортованого товару не може бути визначена за ціною угоди у зв"язку з відсутністю достовірної інформації для її використання". Метод 2 (ст.59 МКУ) та метод 3 (ст.60 МКУ) не може бути застосований з причини відсутності у митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, метод 4 (ст. 62 МКУ) та метод 5 (ст. 63 МКУ) з причини відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в декларанта. Для визначення митної вартості товарів застосовано метод 2ґ (ст. 64 МКУ). Джерелом інформації для коригування митної вартості товару слугувала митна вартість товару з ідентичними характеристиками "Автоматична машина для зварювання плівки. В розібраному вигляді для зручності транспортування, бувша у вжитку. Електрична, модель: GSD600-LS … Дата виготовлення 2016 рік. Торгівельна марка "Shanghai Zhou TaiLight Industry Machinery ManufacturingCo.,Ltd", що був проданий на експорт в Україну з тієї ж країни, митне оформлення якого здійснено за МД №205030/2024/9693 від 06.09.2024 р, де рівень митної вартості товару «машина для зварювання плівки … » становить 29340 дол. США за штуку. Коригування у зв`язку з відмінністю умов поставки не здійснювалося, оскільки митна вартість в джерелі визначена з урахуванням витрат до кордону України. Коригування на обсяг партії товару, комерційні рівні не здійснювалося оскільки заявлені показники оцінюваної партії товару відповідають таким у джерелі.
Львівською митницею було відмовлено у митному оформленні задекларованого товару, у зв`язку з чим оформлено Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209170/2025/001115.
Підставою для відмови у митному оформленні було прийняте митницею рішення про коригування митної вартості товарів від 17.07.2025 № UA209000/2025/900432/1.
Не погоджуючись із рішеннями відповідача про коригування митної вартості товарів, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Згідно з вимогами ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Матеріали справи свідчать, що відповідні положення податкового законодавства відповідачем при прийнятті оскаржуваних рішень дотримані не були, оскільки рішення відповідачем прийнято передчасно, що в свою чергу зумовило необхідність звернення позивача за захистом свого порушеного права до суду.
Митний кодекс України (далі МК України) визначає засади організації та здійснення митної справи в Україні, регулює економічні, організаційні, правові, кадрові та соціальні аспекти діяльності митної служби України, спрямований на забезпечення захисту економічних інтересів України, створення сприятливих умов для розвитку її економіки, захисту прав та інтересів суб`єктів підприємницької діяльності та громадян, а також забезпечення додержання законодавства України з питань митної справи.
У відповідності до ст.49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Згідно ч.2 ст.51 МК України митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.
Згідно ч.1 ст.52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
Як встановлено ч.2 ст.52 МК України, декларант, який заявляє митну вартість товару, зобов`язаний: заявляти митну вартість, визначену ним самостійно, у тому числі за результатами консультацій із митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.
За правилами ч.1 ст.53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів, визначається ч.2 ст.53 МК України.
Відповідно до вимог ч.3 ст.53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант на письмову вимогу митного органу зобов`язаний протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Декларант за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товару (ч. 6 ст. 53 МК України).
Як встановлено ч. 1 ст. 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Відповідно до ч. 2, 3 ст. 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Згідно з ч. 4 ст. 54 МК України митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний: здійснювати контроль заявленої декларантом митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; надавати декларанту письмову інформацію про причини, за яких заявлена ним митна вартість не може бути визнана; надавати декларанту письмову інформацію щодо порядку і методу визначення митної вартості, застосованих у разі коригування митної вартості, а також щодо підстав здійснення такого коригування; випускати у вільний обіг товари, що декларуються: у разі визнання митним органом заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю; у разі згоди декларанта з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання забезпечення сплати митних платежів відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої статті 55 цього Кодексу.
Частиною 6 статті 54 МК України визначено, що митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:
- невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;
- неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;
- невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;
- надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Відповідно до статті 55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання забезпечення сплати митних платежів відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.
Форма рішення про коригування митної вартості товарів встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Під час митного оформлення при прийнятті митним органом письмового рішення про коригування митної вартості товарів декларант може здійснити коригування заявленої митної вартості у строк, встановлений частиною другою статті 263 цього Кодексу.
Декларант може провести консультації з митним органом з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна в митному органі.
На вимогу декларанта консультації проводяться у письмовому вигляді.
У випадку незгоди декларанта з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів митний орган за зверненням декларанта випускає товари, що декларуються, у вільний обіг за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною декларантом, та забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом, шляхом надання забезпечення сплати митних платежів відповідно до розділу Х цього Кодексу на строк 90 днів з дня випуску товарів.
Протягом 80 днів з дня випуску товарів декларант може надати митному органу додаткові документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товарів, що декларуються.
У разі надання декларантом додаткових документів митний орган розглядає подані додаткові документи і протягом 5 робочих днів з дати їх подання виносить письмове рішення щодо визнання заявленої митної вартості та скасовує рішення про коригування заявленої митної вартості або надає обґрунтовану відмову у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів. У такому разі надане забезпечення сплати митних платежів відповідно повертається (вивільняється) або використовується для сплати відповідних митних платежів.
Якщо митний орган протягом строку, зазначеного у частині дев`ятій цієї статті, не надає обґрунтованої відмови у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів, вважається, що декларантом митну вартість товарів визначено правильно. У такому разі митний орган скасовує рішення про коригування заявленої митної вартості, а надане забезпечення сплати митних платежів повертається (вивільняється) у порядку та строки, визначені цим Кодексом.
У разі якщо митним органом протягом строку, зазначеного в частині дев`ятій цієї статті, надано обґрунтовану відмову у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів або якщо протягом строку, зазначеного в частині восьмій цієї статті, декларант не надав митному органу додаткові документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товарів, що декларуються, надане забезпечення сплати митних платежів використовується для сплати відповідних митних платежів.
За приписами частин першої, другої та третьої статті 64 Митного кодексу України, у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях. Митна вартість імпортних товарів не визначається згідно із положеннями цієї статті на підставі:
1) ціни товарів українського походження на внутрішньому ринку України;
2) системи, яка передбачає прийняття для митних цілей вищої з двох альтернативних вартостей;
3) ціни товарів на внутрішньому ринку країни-експортера;
4) вартості виробництва, іншої, ніж обчислена вартість, визначена для ідентичних або подібних (аналогічних) товарів відповідно до положень статті 63 цього Кодексу;
5) ціни товарів, що поставляються з країни-експортера до третіх країн;
6) мінімальної митної вартості;
7) довільної чи фіктивної вартості.
Аналізуючи наведені у оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товару підстави його винесення, суд зазначає таке. 
Так, як було встановлено судом, з метою митного оформлення товару, позивачем подано до митного органу митну декларацію №25UA209170059844U5 від 11.07.2025, у якій митна вартість товару визначена за резервним методом.
Разом з митною декларацією, позивачем було подано такі документи: рахунок-фактура (інвойс) №1/2025/EXPORT від 09.07.2025; автомобільна накладна №б/н від 10.07.2025; акт проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу №UA209030/2025/011215 від 11.07.2025; загальна декларація прибуття №25UA141000760737Z6 від 10.07.2025; платіжна інструкція в іноземній валюті №200 від 10.07.2025; рахунок ФОП ОСОБА_1 на оплату №761 від 10.07.2025; довідка ФОП ОСОБА_1 №10/07/2 від 10.07.2025 про транспортно-експедиційні витрати; договір №070725 від 07.07.2025; специфікація №б/н від 07.07.2025 до договору №07072025 від 07.07.2025; договір б/н від 20.09.202, укладений між ФОП ОСОБА_2 та ТзОВ «ВП «ТЕХНОПАК»; заявка про надання транспортно-експедиційної послуги перевезення №08/07-ІІ від 08.07.2025; технічна специфікація від 09.07.2025; вантажно-митна декларація №25PL402010001ZAJB0 від 10.07.2025
При цьому, декларантом заявлено митну вартість самостійно за другорядним методом (резервним методом, ст.64 МКУ). 
Так, згідно з митною декларацією №25UA209170059844U5 від 11.07.2025, позивачем визначено 6 резервний метод визначення митної вартості.
Відповідно до ч.1 ст. 64 Митного кодексу України, у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ).
Відповідно до ч.2 ст. 64 Митного кодексу України, митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях.
Згідно з ч. 3 ст. 64 Митного кодексу України, митна вартість імпортних товарів не визначається згідно із положеннями цієї статті на підставі:
1) ціни товарів українського походження на внутрішньому ринку України;
2) системи, яка передбачає прийняття для митних цілей вищої з двох альтернативних вартостей;
3) ціни товарів на внутрішньому ринку країни-експортера;
4) вартості виробництва, іншої, ніж обчислена вартість, визначена для ідентичних або подібних (аналогічних) товарів відповідно до положень статті 63 цього Кодексу;
5) ціни товарів, що поставляються з країни-експортера до третіх країн;
6) мінімальної митної вартості;
7) довільної чи фіктивної вартості.
Відповідно до ч. 4 ст. 64 Митного кодексу України, у разі якщо ця стаття застосовується митним органом, він на вимогу декларанта або уповноваженої ним особи зобов`язаний письмово поінформувати їх про митну вартість, визначену відповідно до положень цієї статті, та про використаний при цьому метод.
У декларації митної вартості зазначено: графа 7 (Обґрунтування обраного методу визначення митної вартості із зазначенням причини незастосування основного методу): «Митна вартість імпортованого товару не може бути визначена за ціною угоди у зв"язку з відсутністю достовірної інформації для її використання. Метод 2(ст.59 МКУ) та метод 3 (ст.60 МКУ) не може бути застосовани з причини відсутності у декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, метод 4 (ст 62 МКУ) та метод 5(ст. 63 МКУ) з причини відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в декларанта. Процедура консультацій з митним органом проведено щодо вибору методу визначення митної вартості».
Відповідач надіслав в порядку до вимог ч.ч.3, 4 ст.53 МК України позивачу повідомлення, в якому просив надати додаткові документи для підтвердження митної вартості товарів.
На виконання вимоги відповідача позивачем було надано такі долучено висновок ТПП від 16.07.2025 № 19 09/567, лист продавця.
За результатами розгляду електронної митної декларації №25UA209170059844U5 від 11.07.2025 та доданих документів митним органом прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2025/900432/1 від 17.07.2025.
Відповідно до ст.58 МКУ щодо товарів, які імпортуються, митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті; п.3 - У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.
Відповідно до п.4 статті 57 МКУ, застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 (Метод визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів) і 60 (Метод визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів) цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності. Декларантом заявлено митну вартість самостійно за другорядним методом (резервним методом, ст.64 МКУ). У декларації митної вартості зазначено: -графа 7 (Обґрунтування обраного методу визначення митної вартості із зазначенням причини незастосування основного методу): «Митна вартість імпортованого товару не може бути визначена за ціною угоди у зв"язку з відсутністю достовірної інформації для її використання. Метод 2 (ст.59 МКУ) та метод 3 (ст.60 МКУ) не може бути застосований з причини відсутності у декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, метод 4 (ст 62 МКУ) та метод 5(ст. 63 МКУ) з причини відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в декларанта. Процедура консультацій з митним органом проведено щодо вибору методу визначення митної вартості».
При цьому, суд зауважує, що подаючи митну декларацію митному органу сам декларант поставив під сумнів митну вартість імпортованого товару та ствердив, що митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору на яку пред`являлися інвойси та в обґрунтування обрання методу визначення митної вартості зазначив причини незастосування основного методу.
В той же час, позивач посилається на митні декларації від 11.07.2025 за №25UA209170/2025/059844, МД №UA204060/2025/004137 від 19.05.2025 як на джерело інформації для визначення митної вартості із застосуванням 6 (резервного) методу. За вказаною митною декларацією було здійснено митне оформлення товару № № 128, 129 що має характеристики відмінні, від оцінюваного: у джерелі – апарати для запаювання (пакування ), вагою 13,5 – 96,3 кг; оцінюваний товар – машина для виготовлення пакетів вагою 7,8 тон . Таким чином, обране джерело не відповідає вимогам ч. 3 ст. 64 МКУ та примітки до статті 7 Тлумачних приміток до Угоди про застосування статті VII ГАТТ.
Митна вартість, визначена декларантом за резервним методом (ст. 64 МКУ), не може бути визнана відповідно до п.3 ч. 6 ст. 54 МКУ у зв`язку із невідповідністю обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 МКУ, а саме порушено послідовність застосування методів, визначену ч. 3 ст. 57 МКУ.
Для визначення митної вартості товарів застосовано метод 2б (ст. 60 МКУ, Метод визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних товарів).
Джерелом інформації для коригування митної вартості товару слугувала митна вартість подібних товарів, що продаються на експорт в Україну з тієї ж країни і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього, митне оформлення яких здійснено за МД від 01.02.2024 №24UA206070001311U7, де митна вартість такого товару становить 2,3175 дол. США за кг. Коригування на комерційні рівні, розмір партії, умови поставки не здійснювалося».
Суд зауважує, що обов`язок доведення ціни товару лежить на декларанті, і саме декларант має довести, що ним правильно здійснено розрахунки митної вартості, в т.ч. обрано метод визначення митної вартості товарів. Натомість митний орган має довести обґрунтованість сумнівів.
Такої ж позиції дотримується Верховний Суд в постанові від 04 липня 2022 року № 804/1053/16 касаційне провадження № К/9901/45832/18, зокрема зазначає наступне: «Обов`язок доведення митної ціни товару лежить на позивачеві. При цьому митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи».
Як вбачається з матеріалів справи документи, що підтверджують заявлений рівень митної вартості, подані позивачем по митній декларації №25UA209170059844U5 від 11.07.2025 не в повному обсязі, складові митної вартості не можна вважати такими, що є документально підтверджені та піддаються обчисленню.
Митна вартість в оспорюваному рішенні визначалася за резервним методом, що не вимагає від митного органу доведення подібності (аналогічності) товарів.
Резервний метод є більш гнучким і допускає недотримання однієї чи кількох вимог, визначених ст. 60 МКУ для аналогічних товарів, таких як: якість товарів, наявність торгової марки та репутація цих товарів на ринку.
Враховуючи викладене, суд зазначає, що відповідачем під час здійснення митного оформлення за митною декларацією було виявлено розбіжності та відсутність належних документів, що підтверджують всі складові митної вартості. В свою чергу, позивачем, на вимогу митного органу, додатково не було надано документи для підтвердження митної вартості товарів, які б усували встановлені невідповідності.
З приводу, судом встановлено розбіжності по заявленій митній декларації, а саме з приводу вартості ввезеного товару, з приводу перевезення, порядку проведення розрахунків за товар, висновок Торгово промислової палати не може слугувати документом у підтвердження вартості товару, так як така не наділена повноваженнями визначення митної вартості. 
Окрім того, в порядку ст.21 МК України посилання позивача на консультацію митного органу до матеріалів справи не долучення рішення митного органу за результатами проведення консультацій. 
А тому, суд погоджується з прийнятим Львівською митницею рішенням про коригування митної вартості товарів.
Крім того, Верховний Суд, у постанові від 20.02.2018 за результатом розгляду справи №809/1884/16 висловив позицію, згідно якої підставою для відмови у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю та прийняття рішення про коригування митної вартості є наявність обгрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:
1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;
2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;
3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;
4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 19 лютого 2019 року у справі №805/2713/16-а, від 04 вересня 2018 року у справі № 808/9123/15, від 20 лютого 2018 у справі №809/1884/16.
Відповідачем доведено, що у поданих до митного оформлення документах містяться розбіжності та не міститься всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів. Відповідачем роз`яснено, в чому такі розбіжності полягають, який їхній вплив на митну вартість оцінюваного товару і чому без їх усунення заявлена митна вартість не може бути визнана.
З огляду на наведене, у відповідача були наявні фактичні підстави для коригування заявленої декларантом митної вартості.
Виходячи з наведеного у сукупності, суд дійшов висновку про те, що надані позивачем документи не підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод їх визначення, тому у контролюючого органу були наявні підстави для визначення митної вартості ввезеного товару не за ціною договору, а за резервним методом, відповідно до статті 64 МК України.
Окрім того, на вимогу митного органу від 11.07.2025 позивач зазначає, що просить завершити митне оформлення і визначити митну вартість на підставі поданих документів.
Таким чином, суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення про коригування митної вартості товару є таким, що прийняте у повній відповідності до вимог чинного законодавства, положень МК України, а тому є законним та обґрунтованим.
Враховуючи викладене, позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).
Також згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно зі статтею 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до частини першої статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною другою статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до наведених вимог відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, спростовано позовні вимоги та аргументи позивача.
Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Відповідно до вимог статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при відмові в позові судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст. ст. 2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-247, 250, 255, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:
У задоволенні адміністративного позову відмовити.
Розподіл судових витрат не здійснюється.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження – з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з для складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295-297 КАС України.

Суддя Сподарик Наталія Іванівна