ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
(додаткова)
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"03" червня 2026 р. Справа № 910/10997/23
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Алданової С.О.
суддів: Корсака В.А. 
Євсікова О.О. 

без виклику сторін, 
розглянувши у письмовому провадженні клопотання представника Приватного акціонерного товариства “Страхова компанія “ПЗУ Україна” про ухвалення додаткового рішення 
за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю “Агаріс Міко Україна” 
на рішення Господарського суду міста Києва від 22.05.2025
у справі № 910/10997/23 (суддя Бондаренко-Легких Г.П.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Агаріс Міко Україна” 
до Приватного акціонерного товариства “Страхова компанія “ПЗУ Україна” 
про стягнення коштів, 
ВСТАНОВИВ: 
Товариство з обмеженою відповідальністю “Агаріс Міко Україна” (далі – позивач; ТОВ “Агаріс Міко Україна”; Агаріс Міко Україна; апелянт; скаржник) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства “Страхова компанія “ПЗУ Україна” (надалі – відповідач; ПрАТ “Страхова компанія “ПЗУ Україна”; заявник) про стягнення страхового відшкодування, пені, інфляційних втрат та 3% річних у сумі 14 736 875,59 грн.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.05.2025 у справі № 910/10997/23 в задоволенні позову ТОВ “Агаріс Міко Україна” відмовлено. 
Не погоджуючись із прийнятим рішенням, ТОВ “Агаріс Міко Україна” звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 22.05.2025 у справі № 910/10997/23 повністю та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. 
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.07.2025, апеляційна скарга в справі № 910/10997/23 передана на розгляд колегії суддів у складі: Алданова С.О. (головуючий), Корсак В.А., Євсіков О.О.
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 20.04.2026 апеляційну скаргу ТОВ “Агаріс Міко Україна” на рішення Господарського суду міста Києва від 22.05.2025 у справі № 910/10997/23 – залишено без задоволення. Рішення Господарського суду міста Києва від 22.05.2025 у справі № 910/10997/23 – залишено без змін. Судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладено на ТОІВ “Агаріс Міко Україна”. 
Представником ПрАТ “Страхова компанія “ПЗУ Україна” подано клопотання про ухвалення додаткового рішення у справі про стягнення понесених витрат на професійну правничу допомогу в сумі 164 013,97 грн. Заявник зазначає, що понесені ним витрати на правничу допомогу є обґрунтованими та такими, що підтверджені відповідними доказами.
Згідно протоколу передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді від 24.04.2026, клопотання про ухвалення додаткового рішення в справі № 910/10997/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: Алданова С.О. (головуючий), Корсак В.А., Євсіков О.О.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.05.2026 прийнято до розгляду клопотання представника Приватного акціонерного товариства “Страхова компанія “ПЗУ Україна” щодо ухвалення додаткового рішення у справі № 910/10997/23 та постановлено здійснювати його розгляд без повідомлення учасників справи.
Про апеляційний розгляд заяви представника відповідача щодо ухвалення додаткового рішення сторони повідомлялись належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками від 05.05.2026 про доставку електронного документа до електронних кабінетів сторін.
До апеляційного господарського суду від позивача надійшли заперечення, в яких ТОВ “Агаріс Міко Україна” вказує, що заявник: не дотримався процесуального порядку ініціювання розгляду судом питання про визначення розміру судових витрат та їх розподіл, адже не подав наявні в нього докази понесених судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, як і не зробив до закінчення судових дебатів у справі заяву про намір щодо подання доказів судових витрат протягом 5 днів після ухвалення рішення суду; не надав належного попереднього (орієнтовного) розрахунку судових витрат; заявив до відшкодування суму судових витрат, яка істотно перевищує попередньо вказаний розмір витрат на професійну правничу допомогу та є неспівмірною зі складністю справи та обсягом виконаних робіт; належним чином не розмежував витрати, що були понесені у зв`язку з розглядом цієї справи, та витрати, пов`язані з наданням інших правничих послуг.
Підсумовуючи викладені заперечення апелянт просить відмовити у задоволенні клопотання про розподіл понесених судових витрат Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" у справі № 910/10997/23 у повному обсязі.
За змістом статті 244 ГПК України додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи. 
Дослідивши матеріали справи, розглянувши докази, що долучені до матеріалів заяви про прийняття додаткового судового рішення, судова колегія дійшла висновку про наявність правових підстав для прийняття додаткової постанови про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, з огляду на наступне.
Згідно зі статтею 123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до частин першої - третьої статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Одночасно, за змістом частини восьмої статті 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Таким чином, за змістом пункту 1 частини другої статті 126, частини восьмої статті 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при поданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
При цьому витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.
Аналогічну правову позицію викладено у постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 22.11.2019 у справі № 910/906/18.
З урахуванням наведеного, судова колегія акцентує, що у відзиві на апеляційну скаргу відповідач заявив про стягнення з позивача судових витрат орієнтовно в розмірі 100 000 грн, докази понесення яких будуть надані у встановлений ГПК України строк.
За ч.ч. 1, 4 ст. 116 ГПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.
Як вже зазначалось, постановою Північного апеляційного господарського суду від 20.04.2026 апеляційну скаргу ТОВ “Агаріс Міко Україна” на рішення Господарського суду міста Києва від 22.05.2025 у справі № 910/10997/23 – залишено без задоволення. Рішення Господарського суду міста Києва від 22.05.2025 у справі № 910/10997/23 – залишено без змін.
Тобто, у строк до 27.04.2026 включно (з урахуванням вихідних днів) відповідачу визначався строк для подання заяви про ухвалення додаткового рішення з відповідними доказами.
24.04.2026 відповідач подав заяву про ухвалення додаткового рішення у справі про стягнення понесених витрат на професійну правничу допомогу, до якої долучив докази, що підтверджують понесення таких витрат.
За вказаного колегією суддів критично оцінюються заперечення позивача про те, що заявник не дотримався процесуального порядку ініціювання розгляду судом питання про визначення розміру судових витрат та їх розподілу, а також щодо ненадання останнім належного попереднього (орієнтовного) розрахунку судових витрат.
Відповідно до статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правничої допомоги.
Визначення договору про надання правничої допомоги міститься в статті першій Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", згідно з якою договір про надання правничої допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
За змістом частини третьої статті 27 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" до договору про надання правничої допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.
Договір про надання правничої допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг та на нього поширює своє регулювання Глава 63 Цивільного кодексу України. Так, згідно зі статтею 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Глава 52 ЦК України передбачає загальні поняття та принципи будь-якого цивільного договору, включаючи договір про надання послуг. Відповідно до статті 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.
Водночас, згідно зі статтею 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Ціна договору, тобто розмір адвокатського гонорару, може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата, кожний з яких відрізняється порядком обчислення. При зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (аналогічна правова позиція викладена в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.11.2020 у справі № 922/1948/19, від 12.08.2020 у справі № 916/2598/19, від 30.07.2019 у справі № 911/1394/18).
У постанові від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що: "Неврахування судом умов договору про надання правничої допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у статті 627 ЦК України".
У названій вище постанові від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що: "Гонорар може встановлюватися у формі фіксованого розміру, погодинної оплати. Ці форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв. Оскільки до договору про надання правничої допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону № 5076-VI як "форма винагороди адвоката", але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору. Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу".
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 зауважила, що: "Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність". У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що чинне законодавство хоча і не містить визначення такого виду гонорару, як гонорар успіху, проте існує "гонорар успіху" як форма оплати винагороди адвокату, і визнала законність визначення між адвокатом та клієнтом у договорі про надання правничої допомоги такого виду винагороди, як "гонорар успіху", що відповідає принципу свободи договору та численній практиці Європейського суду з прав людини. При цьому Велика Палата Верховного Суду зазначила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13.03.2024 у справі № 910/15787/21.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Подібна за своїм змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16, постановах Верховного Суду від 30.09.2020 у справі № 379/1418/18 та від 23.11.2020 у справі № 638/7748/18. 
У постанові від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 Великою Палатою Верховного Суду зазначено, що: «До правничої допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо».
На підставі долучених до матеріалів справи документів, апеляційним господарським судом встановлено, що на підтвердження витрат на професійну правничу допомоги заявником надано: договір про надання правової допомоги № 2306-384 від 13.08.2021 (скорочено договір), укладений між Приватним акціонерним товариством “Страхова компанія “ПЗУ Україна” (замовник/клієнт) та Адвокатським об`єднанням «Ілляшев та Партнери» (виконавець/Юридична фірма), Акти виконаних робіт (наданих послуг): № 303 від 15.09.2025, № 344 від 17.10.2025, № 423 від 23.12.2025, № 15 від 19.01.2026, № 84 від 13.03.2026 та № 129 від 21.04.2026, рахунки: № 45408 від 12.09.2025, № 45573 від 16.10.2025, № 45931 від 18.12.2025, № 46103 від 15.01.2026, № 46555 від 12.03.2026 та № 46834 від 21.04.2026, виписки з особового рахунку: від 15.09.2025, від 17.10.2025, від 23.12.2025, від 19.01.2026 та від 13.03.2026, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 1731 від 18.04.2002.
У відповідності до розділу 1 договору Юридична фірма зобов`язується здійснити захист, представництво, надати інші види правової допомоги клієнту на умовах, визначених цим Договором та «Умовами надання юридичних послуг юридичною фірмою «Ілляшев та Партнери» (надалі – «Умови надання послуг»), які є невід`ємною частиною договору.
Згідно Розділу 2 договору до обов`язків Юридичної фірми входить захист прав і законних інтересів клієнта будь-яким адвокатом Юридичної фірми, визначеним Юридичною фірмою; представництво інтересів та захист клієнта, надання йому інших видів правової допомоги адвокатами Юридичної фірми в судах всіх рівнів та юрисдикцій. 
У відповідності до Розділу 5 договору вартість послуг Юридичної фірми, що надаються відповідно до Договору, визначається згідно з Умовами надання послуг; розрахунки здійснюються в строки та порядку, визначеному Умовами надання послуг. 
За п. 5.1 Умов надання послуг вартість послуг «Ілляшев та Партнери», якщо інше не обумовлено з клієнтом або не визначено фіксованим тарифом, розраховується, виходячи з почасової ставки, встановленої «Ілляшев та Партнери» для виконавця, та часу, витраченого на виконання завдання клієнта, при цьому одна година розподіляється на 10 (десять) шестихвилинних часток. Кожна шестихвилинна частка, що розпочалася, з метою визначення розміру гонорару враховується як повна. У відповідності до п. 5.2 Умов надання послуг вартість послуг за час, витрачений виконавцем на поїздки у справах клієнта, перебування в робочий час у справах клієнта в іншому місті, протягом якого завдання клієнта не виконувалося з поважних причин (під робочим часом розуміється відрізок дня з 8.00 до 22.00 незалежно від того, чи є такий день робочим) розраховується, виходячи з 50% почасової ставки, встановленої для виконавця. 
Відповідно до п. 5.3 Умов надання послуг очікування в будь-якому місці за межами офісу «Ілляшев та Партнери» враховується як виконання завдання.
Розділом 6 Умов надання послуг передбачено, що «Ілляшев та Партнери» встановлює для кожного з спеціалістів почасову ставку, на основі якої здійснюється розрахунок гонорару «Ілляшев та Партнери». Зазначена ставка може час від часу змінюватися партнерами «Ілляшев та Партнери» на свій власний розсуд. Клієнт має право ознайомлюватись в будь-який час з розмірами почасових ставок спеціалістів «Ілляшев та Партнери» та повідомляється про зміну таких ставок завчасно до такої зміни. На даний час розмір почасової ставки всіх спеціалістів «Ілляшев та Партнери» становить від 120 євро до 360 євро (з ПДВ).
Згідно вищевказаних положень договору, між Адвокатським об`єднанням «Юридична фірма «Ілляшев та Партнери» та відповідачем були підписані наступні акти виконаних робіт (наданих послуг): № 303 від 15.09.2025 на 95 292,68 грн; № 344 від 17.10.2025 на 6 114,79 грн; № 423 від 23.12.2025 на 166 491,73 грн; № 15 від 19.01.2026 на 220 848,39 грн; № 84 від 13.03.2026 на 309 326,63 грн; № 129 від 21.04.2026 на 13 077,01 грн.
За змістом вказаних актів, Юридична фірма надала замовнику юридичні послуги, які надані якісно та в повному обсязі. 
При цьому, згідно тверджень заявника, за актами виконаних робіт (наданих послуг) № 423 від 23.12.2025, № 15 від 19.01.2026 та № 84 від 13.03.2026 ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» були надані юридичні послуги не лише в рамках даної справи № 910/10997/23, а й по іншим справам, в яких представництво інтересів замовника здійснювало АО «ЮФ «Ілляшев та Партнери». Таким чином, не всі роботи, прийняті ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» по цим актам відносяться до даної справи.
Відповідач акцентує, що ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» просить стягнути з ТОВ «Агаріс Міко Україна» за розгляд справи № 910/10997/23 в суді апеляційної інстанції за актами №№: 303, 344, 423, 15, 84 та 129 суму коштів у розмірі 164 013,97 грн (95 292,68 грн (акт № 303) + 6 114,79 грн (акт № 344) + 23 970,86 грн (акт № 423) + 8 444,50 грн (акт № 15) + 17 114,13 грн (акт № 84) + 13 077,01 грн (акт № 129)).
Частиною 5 ст. 126 ГПК України встановлено, що у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 ГПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 126 ГПК України).
Зокрема відповідно до ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Колегія суддів, серед іншого, враховує, що при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
При цьому, критерій розумної необхідності витрат на професійну правничу допомогу є оціночною категорією, яка у кожному конкретному випадку (у кожній конкретній справі) оцінюється судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, зокрема наданих на підтвердження обставин понесення таких витрат, надання послуг з професійної правничої допомоги, їх обсягу, вартості з урахуванням складності справи та витраченого адвокатом часу тощо.
Колегія суддів також акцентує, що правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися з суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги, у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару.
Учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.
Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21. 
Як вказано колегією суддів касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в постанові від 30.11.2020 у справі № 922/2869/19, висновки судів про часткову відмову стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу адвоката з підстав не пов`язаності, необґрунтованості та непропорційності до предмета спору не свідчать про порушення норм процесуального законодавства, навіть, якщо відсутнє клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У такому разі суди мають таке право відповідно до частини 5 статті 129 ГПК України та висновків об`єднаної палати про те, як саме повинна застосовуватися відповідна норма права.
Відповідна правова позиція Верховного Суду викладена також у постанові від 11.11.2021 у справі № 910/7520/20.
Також колегією суддів враховано правовий висновок, викладений в постанові Верховного Суду від 24.01.2022 у справі № 911/2737/17, згідно якого стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.
Аналогічні правові висновки знаходять своє правозастосування в постановах Верховного Суду: від 15 грудня 2025 року в справі № 924/23/25; від 27 січня 2026 року в cправі № 916/166/23, 11 лютого 2026 року в cправі № 914/1493/24.
Згідно з рішеннями Європейського суду з прав людини у справах "Баришевський проти України", "Двойних проти України", заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У наведеному контексті судова колегія акцентує, що викладені відповідачем у відзиві на апеляційну скаргу заперечення в межах оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 22.05.2025 у справі № 910/10997/23 по суті дублюють зміст відзиву (а.с. 1 - 18 – том. 3), а також заперечень на відповідь на відзив (а.с. 126 - 131 - том. 1), поданих до суду першої інстанції.
Крім того, правова позиція відповідача у справі була незмінною та сформована ще при подачі заперечень до місцевого господарського суду. 
Ця обставина вказує на те, що аргументація відповідача ґрунтувалась на тотожних доводах та нормах матеріального права в судах першої та апеляційної інстанцій. Відповідачем не наведено нових аргументів, окрім тих, що знайшли своє відображення в рішенні місцевого господарського суду. При цьому, встановлені місцевим господарським судом обставини, які були відображені в оскаржуваному рішенні, відповідачем частково дублювались у відзиві на апеляційну скаргу.
Також за висновками колегії суддів, правнича допомога з опрацювання рішення Господарського суду міста Києва від 22.05.2025 у справі № 910/10997/23 та апеляційної скарги, підготовки пакету документів для подання відзиву на апеляційну скаргу фактично включає в себе правничу допомогу з підготовки відзиву на апеляційну скаргу.
При цьому, до відзиву на апеляційну скаргу відповідачем додаткових документів щодо суті спору не долучалось (а.с. 36 т. 5). 
З огляду на це судова колегія вважає, що час, витрачений представником відповідача на підготовку відзиву на апеляційну скаргу на рішення Господарського суду міста Києва від 22.05.2025 у справі № 910/10997/23 не повною мірою відповідає обсягу наданих адвокатом послуг та є надмірним, враховуючи, зокрема, складність справи та фактичні обставини на яких вона ґрунтується. 
Також судовою колегією зазначається, що згідно акта № 344 від 17.10.2025, оплата в сумі 6 114,79 грн визначена за участь представника ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» в судовому засіданні ПАГС 24.09.2025.
Втім, колегія суддів враховує, що 24.09.2025 судове засідання у справі не проводилось.
Водночас, в межах вказаного судовою колегією береться до уваги, що в силу п. 5.2 Умов надання послуг вартість послуг за час, витрачений виконавцем на поїздки у справах клієнта, перебування в робочий час у справах клієнта в іншому місті, протягом якого завдання клієнта не виконувалося з поважних причин (під робочим часом розуміється відрізок дня з 8.00 до 22.00 незалежно від того, чи є такий день робочим) розраховується, виходячи з 50% почасової ставки, встановленої для виконавця. Очікування в будь-якому місці за межами офісу «Ілляшев та Партнери» враховується як виконання завдання (п. 5.3).
Таким чином, обґрунтованими є витрати замовника у межах зазначеного обсягу виходячи з 50% почасової ставки, встановленої для виконавця.
Додатково судовою колегією підкреслюється, що за ч. 6 ст. 129 ГПК України, якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку (ч. 6 ст. 129 ГПК України).
Так, у відзиві на апеляційну скаргу відповідач визначив попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат в розмірі 100 000 грн.
Відтак, сума судових витрат, заявлена відповідачем до відшкодування в розмірі 164 013,97 грн, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку.
Поряд із цим, у своїй заяві про ухвалення додаткового рішення ПрАТ “Страхова компанія “ПЗУ Україна” не наведено обґрунтувань, які б пояснювали неможливість передбачення останнім витрат на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку в рамках 64 013,97 грн (фактично згідно актів: 423, 15, 84 та 129). 
У зв`язку з цим, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу в цих межах.
На це, як вважає судова колегія, слушно звернув увагу й апелянт.
Отже, на підставі викладеного вище, дослідивши надані відповідачем докази, встановивши фактичний обсяг наданих адвокатом послуг, з урахуванням критеріїв пропорційності та реальності адвокатських витрат, розумності їхнього розміру, з урахуванням заперечень позивача щодо розміру витрат на правничу допомогу, судова колегія дійшла висновку про наявність підстав для зменшення заявленого до стягнення розміру витрат на професійну правничу допомогу, надану в суді апеляційної інстанції, як наслідок про часткове задоволення заяви відповідача та стягнення на його користь 40 000 грн витрат на професійну правничу допомогу за розгляд справи в суді апеляційної інстанції, що відповідатиме критерію реальності адвокатських витрат, встановлення їхньої дійсності та необхідності, критеріям пропорційності, справедливості, необхідності та розумності їхнього розміру, і ці витрати є співрозмірними з виконаною роботою в апеляційному господарському суді. 
Отже, колегія суддів зазначає, що судові витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції стягуються з позивача на користь відповідача в сумі 40 000,00 грн.
Керуючись ст.ст. 129, 244 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, - 
УХВАЛИВ:
1. Клопотання представника Приватного акціонерного товариства “Страхова компанія “ПЗУ Україна” про ухвалення додаткового рішення - задовольнити частково.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Агаріс Міко Україна” (ідентифікаційний код – 34042959; адреса місцезнаходження: 47150, Тернопільська обл., Кременецький р-н, с. Вілія, вул. Лісова, 1А) на користь Приватного акціонерного товариства “Страхова компанія “ПЗУ Україна” (ідентифікаційний код - 20782312; адреса місцезнаходження: 04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, буд. 40) судові витрати на професійну правничу допомогу, понесені в суді апеляційної інстанції – 40 000 грн (сорок тисяч гривень). 
3. У задоволенні клопотання у решті вимог щодо стягнення витрат на правничу допомогу, - відмовити. 
4. Доручити Господарському суду міста Києва видати наказ на виконання додаткової постанови Північного апеляційного господарського суду. 
5. Справу повернути до суду першої інстанції. 

Додаткова постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строк, що передбачені ст.ст. 287, 288 ГПК України.  

Головуючий суддя С.О. Алданова 

Судді В.А. Корсак

О.О. Євсіков