18.06.2026    Справа № 469/438/26
1-кп/469/273/26
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 червня 2026 року селище Березанка

Березанський районний суд Миколаївської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 , 
за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в селищі Березанка кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12026153150000004 від 11.03.2026 року за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с.Василівка Березанського району Миколаївської області, громадянки України, освіта повна загальна середня, раніше несудимої, тимчасово не працюючої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, 

сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:

прокурор   - ОСОБА_4 , обвинувачена - ОСОБА_3 , 
захисник - ОСОБА_5 , 
потерпіла - ОСОБА_6 , 
представник потерпілої (в режимі відеоконференції) - ОСОБА_7 , 
законний представник потерпілої - ОСОБА_8 , 
представник законного представника потерпілої - ОСОБА_9 , 

в с т а н о в и в:

Судом визнано доведеним, що, що ОСОБА_3 10.03.2026 року приблизно о 08 годин 50 хвилин, більш точного часу у ході проведення досудового розслідування встановити не представилось можливим, перебувала за місцем свого мешкання у будинку АДРЕСА_1 . Там вона у цей час зайшла до кімнати своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Підійшовши один до одного, між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 виник словесний конфлікт, у ході якого у ОСОБА_3 виник злочинний умисел, направлений на спричинення легких тілесних ушкоджень неповнолітній дочці ОСОБА_6 . 
Реалізуючи свій умисел, 10.03.2026 приблизно о 09 годин 00 хвилин, більш точного часу у ході проведення досудового розслідування встановити не представилось можливим, ОСОБА_3 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, що полягають у незаконному посяганні на здоров`я дитини, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, під час раптово виниклого конфлікту із потерпілою дитиною ОСОБА_6 на ґрунті особистих неприязних відносин, діючи умисно, цілеспрямовано вирвавши з рук дитини мобільний телефон, нанесла ним не менше трьох ударів в область волосистої частини голови неповнолітньої ОСОБА_6 . Надалі конфлікт був припинений співмешканцем ОСОБА_3 – ОСОБА_10 .
У результаті своїх протиправних та умисних дій, ОСОБА_3 спричинила неповнолітній потерпілій ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді забійної рани лівої лобно - скроневої ділянки голови, гематом обличчя, правої кисті, які за ступенем тяжкості дані тілесні ушкодження відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Вказані дії ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч.1 ст.125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.

Кримінальне правопорушення є закінченим, і вчиненим з прямим умислом.

Зазначені обставини підтверджуються дослідженими судом доказами. 

Так, допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 свою вину у вчиненому визнала повністю, підтвердила вчинення ним кримінального правопорушення при викладених вище обставинах, зазначених в обвинувальному акті, та пояснила суду, що 10.03.2026 року приблизно о 09 годин 00 хвилин, перебувала у себе вдома у будинку АДРЕСА_1 , де у неї виник словесний конфлікт з її неповнолітньою дочкою ОСОБА_6 , яка в той день перебувала вдома на дистанційному навчанні, з приводу того, що дочка не вмикала камеру на обладнанні, з якого здійснювала навчання, що перешкоджало вчителю перевірити явку учнів.
В ході конфлікту вона не стрималася і нанесла дочці декілька ударів в область волосистої частини голови мобільним телефоном, який вирвала з її рук.

Всі обставини інкримінованого йому кримінального правопорушення, у тому числі характер та тяжкість тілесних ушкоджень, спричинених потерпілій, обвинувачена не оспорює. У скоєному щиро розкаюється.

Оскільки обвинувачена свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнала повністю, а також всі фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, за згоди всіх учасників судового провадження із запропонованим судом обсягом дослідження доказів, суд, з`ясувавши правильність розуміння всіма учасниками судового провадження обставин, які ніким не оспорюються, та переконавшись у добровільності їх позиції, роз`яснивши процесуальні наслідки такого порядку дослідження доказів, встановлені ч.3. ст.349 КПК, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються.

У зв`язку з цим, у відповідності з положеннями ч.3. ст.349 КПК України суд ухвалив, обсяг доказів, що підлягають дослідженню в судовому засіданні, обмежити допитом обвинуваченої, та дослідженням письмових доказів, що містять дані, які характеризують особу обвинуваченої. 

Аналізуючи показання обвинуваченої, які відповідають фактичним обставинам справи і нею не оспорюються, суд вважає зазначені показання належними і допустимими та такими, що підтверджують вину ОСОБА_3 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

Призначаючи обвинуваченій покарання необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів, суд у відповідності з положеннями ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відноситься до категорії кримінальних проступків та особу обвинуваченої, а саме, що обвинувачена проживає разом з чоловіком та двома неповнолітніми дітьми (а.п.118), по місцю проживання обвинувачена характеризується позитивно (а.п.118), раніше не судима (а.п.40), на «Д» обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває (а.п.41).

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_3 , відповідно до ст.66 КК України, суд визнає щире каяття обвинуваченої.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_3 , передбачених ст.67 КК України, судом не встановлено. 

Виходячи з вищевикладеного, враховуючи відповідно до положень п.1 ч.2 ст.65 КК України ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винної та обставини, що пом`якшують покарання, зважаючи на відсутність обставин, що обтяжують покарання, враховуючи думку прокурора, думку самої потерпілої та інших учасників кримінального провадження, які вважають, що обвинуваченій слід призначити мінімальне покарання, передбачене ч.1 ст.125 КК України, суд дійшов висновку, що для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових злочинів, їй має бути призначене покарання, із числа альтернативних покарань, передбачених санкцією ч.1 ст.125 КК України, у виді штрафу у мінімальній межі межах санкції вказаної статті кримінального закону. 

Процесуальні витрати, речові докази у кримінальному провадженні відсутні, цивільний позов не заявлено.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст.100 КПК України.

На підставі п.п.5, 7 ч.9 ст.100 КПК України речові докази по справі: 

- Мобільний телефон марки Motorola моделі moto g32 IMEI: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , який упаковано до сейф пакету №WAR 1124819 (а.п.62), – після вступу вироку в законну силу, повернути законному володільцю потерпілій ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно п.5, ч.9 ст.100 КПК України;

- медичну довідку КНП «Березанська ЦРЛ» відносно неповнолітньої потерпілої ОСОБА_6 , яка є речовим доказом у кримінальному провадженні, після вступу вироку в законну силу – залишити в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу зберігання згідно п.7 ч.9 ст.100 КПК України.

Відповідно до положень ч.5, п.7 ч.9 ст.100 КПК України документи, надані суду, зберігати в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.

Питання щодо процесуальних витрат у кримінальному провадженні судом не вирішувалося, і клопотань про його розгляд сторонами кримінального провадження не заявляли.

Заходи забезпечення кримінального провадження щодо обвинуваченої в ході досудового розслідування не застосовувалися, і підстави для їх обрання судом відсутні.

Керуючись ст.100, ч.3 ст.349, ст.ст.368-371, 373-374, 376, КПК України, суд, – 

у х в а л и в: 

ОСОБА_3 визнати винною у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, та призначити їй покарання у виді  штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на час ухвалення вироку складає 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Строк відбування покарання обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.
На підставі ст.100 КПК України речові докази у кримінальному провадженні, а саме: 
- Мобільний телефон марки Motorola моделі moto g32 IMEI: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , який упаковано до сейф пакету №WAR 1124819 (а.п.62), – після вступу вироку в законну силу, повернути законному володільцю потерпілій ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно п.5, ч.9 ст.100 КПК України;

- медичну довідку КНП «Березанська ЦРЛ» відносно неповнолітньої потерпілої ОСОБА_6 , яка є речовим доказом у кримінальному провадженні, після вступу вироку в законну силу – залишити в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу зберігання згідно п.7 ч.9 ст.100 КПК України.

Відповідно до положень ч.5 ст.100 КПК України документи, надані суду, зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Миколаївської області через Березанський районний суд Миколаївської області протягом 30 днів з дня його проголошення. 
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. 
Роз`яснити учасникам судового провадження право подати клопотання про помилування, ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження, отримати в суді копію вироку. 
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. 
Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення. 

Суддя: