Номер провадження: 22-ц/813/5638/26 
Справа № 947/45487/25
Головуючий у першій інстанції Калініченко Л. В.
Доповідач Комлева О. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.05.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого-судді Комлевої О.С.,
суддів: Громіка Р.Д., Сегеди С.М.,
за участю секретаря Громовенко А.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 23 лютого 2026 року, постановленого під головуванням судді Калініченко Л.В., повний текст рішення складений 23 лютого 2026 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, 

в с т а н о в и в :

У грудні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, в якій позивач просить суд зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь ОСОБА_2 на утримання дитини — ОСОБА_3 , з 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму, до твердої грошової суми — 1598 (одна тисяча п`ятсот дев`яносто вісім) гривень щомісячно, починаючи з дня подання даної позовної заяви до суду.
Позовні вимоги обґрунтовував тим, що він є платником аліментів на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі рішення Київського районного суду міста Одеси від 19.12.2022 року, яким з нього стягуються аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Після ухвалення зазначеного рішення, як вказує позивач, його стан здоров`я істотно погіршився, він має хронічне захворювання та потребує постійного медикаментозного лікування; несе значні та регулярні витрати на лікування та медичні препарати; він втратив працездатність, що призвело до істотного зменшення доходу; його матеріальний стан не дозволяє сплачувати аліменти у встановленому раніше розмірі без загрози для його існування. Таким чином, позивач вважає, що після ухвалення судового рішення від 19.12.2022 року відбулася істотна зміна мого матеріального стану та стану здоров`я, що є підставою для зміни розміру аліментів.
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 23.02.2026 року у задоволені позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги зазначав, що судом першої інстанції не досліджено реальний матеріальний стан позивача на момент звернення із позовними вимогами та на момент ухвалення оскаржуваного рішення, обмежившись аналізом доходів за 2024 рік, а також не враховано відсутність будь-яких доходів станом на вказані моменти, окрім допомоги по безробіттю 7600,0 грн.
Апеляційна скарга також мотивована неправильним застосуванням судом першої інстанції положень ст. 192 СК України та порушення норм процесуального права, розглянувши справу в порядку спрощеного позовного провадження, не надавши належної оцінки наданим до суду доказам та безпідставно відмовлено у приєднані додаткових доказів.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , від імені якої діє адвокат Хижняк А.В., просить апеляційну скаргу залишити без задоволення та рішення без змін, посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, які не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного рішення, ухваленого із дотриманням норм процесуального права та правильним застосування норм матеріального права.
В судове засідання призначене на 26.05.2026 року позивач не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином (а.с.158).
Від позивача – ОСОБА_1 на адресу апеляційного суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.
Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, усвідомленість учасників справи про її розгляд, поданої позивачем заяви про розгляд справи за його відсутності, при цьому достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників, які не з`явилися в судове засідання та явка яких не визнавалась судом обов`язковою.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення адвоката Хижняк А.В., дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, відповідно до положень ст. 376, є:
1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду відповідає не в повній мірі.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що надані позивачем докази не свідчать про не можливість сплачувати аліменти на малолітню дитину у визначеному розмірі вищевказаним судовим наказом № 947/26853/22 від 05.12.2022 року. Доказів на підтвердження неможливості позивачем працювати та виконувати відповідні роботи з огляду на погіршення стану здоров`я, не надано.
З огляду на наявні матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції за наступних підстав.
Згідно ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: малозначні справи; що виникають з трудових відносин; про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд.
Малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;справи про стягнення аліментів, збільшення та зменшення їх розміру, припинення стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства); тощо.
Натомість положення ч. 6 ст. 274 ЦПК України містить перелік справ, які не підлягають розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, в тому числі й спори у справах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.
Згідно матеріалів справи, позивачем заявлені вимоги щодо зменшення розміру аліментів, що свідчить про віднесення спору в даній справі до сімейних правовідносин та зважаючи при цьому на положення ч. 6 ст. 274 ЦПК України вказана справа не підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.
Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду від 10.10.2023 року у справі № 682/2454/22, від 24.01.2024 року у справі № 752/1058/23, від 16.04.2026 року у справі № 212/3435/25.
Однак, судом першої інстанції не враховано наведені положення та здійснено розгляд справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження, що є обов`язковою підставою визначеною положеннями ст. 376 ЦПК України для скасування оскаржуваного рішення.
Щодо заявлених позивачем вимог про зменшення розміру аліментів, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, 23.02.2017 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 уклали шлюб, який рішенням Томашпільського районного суду Вінницької області від 04.02.2021 року у справі № 146/1165/20 розірвано.
Від даного шлюбу у ОСОБА_2 та ОСОБА_1 народився син – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
05.12.2022 року Київським районним судом м. Одеси винесено судовий наказ у справі № 947/26853/22 за заявою ОСОБА_2 , згідно якого вирішено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітнього сина – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 11.11.2022 року та до досягнення повноліття ОСОБА_3 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 ; стягнуто з ОСОБА_1 судовий бір у розмірі 248 (двісті сорок вісім) грн. 10 коп.
Після винесення вказаного судового наказу та стягнення з позивача аліментів у зазначеному розмірі, у відповідності до свідоцтва про хворобу № 1452, затвердженого головою Регіональної військово-лікарської комісії від 09.10.2023 року за № 4281, ОСОБА_1 , визнано за станом здоров`я таким, що непридатний до військової служби з виключенням з військової служби, через стан здоров`я, що пов`язаний з проходженням військової служби.
Надалі після визнання ОСОБА_1 непридатним до військової служби з виключенням з військової служби через стан здоров`я, останній працевлаштований у Підприємстві з іноземними інвестиціями «Макдональдз Юкрейн ЛТД», код ЄДРПОУ 23744453 та отримував постійний дохід до вересня 2025 року.
Починаючи з листопада 2025 року по грудень 2025 року позивач перебуває на обліку в Одеському обласному центрі зайнятості.
Будь-яких доказів на підтвердження невиконання позивачем покладених на нього зобов`язань за вказаним судовим наказом зі стягнення аліментів матеріали справи не містять.
Згідно з ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 181 СК України визначено, що за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України).
Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів, а у разі значного погіршення матеріального становища платника аліментів останній не позбавлений можливості звернутися до суду із позовом про зменшення розміру аліментів.
Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів (постанова Верховного Суду від 10.10.2023 року у справі № 682/2454/22).
Відповідно, у разі звернення до суду з позовом про зміну розміру аліментів, позивач повинен надати до суду відповідні докази на підтвердження обставин, передбачених ст. 192 СК України. Аналогічні висновки наведені в постанові Верховного Суду від 12.01.2022 року у справі № 545/3115/19.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).
Тобто, вирішуючи питання про зменшення розміру аліментів необхідно в сукупності встановити майновий стан платника аліментів, його сімейний стан, стан здоров`я тощо.
За обставинами даної справи, позивач посилається на зміну свого матеріального стану та значне погіршення здоров`я на момент подання позову, що на його думку не враховано судом першої інстанції під час розгляду справи по суті.
Разом з тим, згідно наявної в матеріалах справи довідки Пенсійного фонду України щодо даних про доходи ОСОБА_1 , останньому нараховувалася заробітна плата протягом всього 2024 року у загальному розмірі – 567086,98 грн та безпосередньо вбачається нарахування заробітної плати також за 2025 рік, починаючи з січня 2025 року по серпень 2025 рік включно, у загальному розмірі – 362855,60 грн. Наведені у вказаній довідці відомості щодо доходів позивача, в тому числі й безпосередньо за 2025 рік, враховувалися судом першої інстанції під час перевірки наявності підстав для зменшення розміру аліментів та розгляду справи по суті, що вбачається зі змісту оскаржуваного рішення, з огляду на що доводи апеляційної скарги щодо не врахуванням судом отриманих доходів за 2025 рік відхиляється апеляційним судом.
Доводи апеляційної скарги щодо значного погіршення стану здоров`я також відхиляються апеляційним судом, оскільки з наданих позивачем доказів на підтвердження заявлених вимог не вбачається, що отримані захворювання згідно наданого позивачем висновку спеціаліста значно впливають на працездатність останнього та можливість подальшому працевлаштуватися. При цьому, згідно довідки МСЕК від 12.12.2023 року позивачу у зв`язку із наведеними висновку спеціаліста захворюваннями інвалідність не встановлювалася (а.с. 62).
Окрім того, з матеріалів справи також вбачається, що після встановлення відповідного діагнозу, згідно наданого висновку спеціаліста – 04.10.2023 року ОСОБА_1 був працевлаштований у підприємстві з іноземними інвестиціями «Макдональдз Юкрейн ЛТД», отримувавши постійний дохід до серпня 2025 року включно, що вбачається з долученої довідки про доходу та, починаючи з листопада 2025 року та на моменту звернення із відповідними позовними вимогами перебуває на обліку в Одеському обласному центрі зайнятості.
З підстав викладеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити щодо правильних висновків суду першої інстанції в частині відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог та зменшення розміру аліментів, оскільки позивачем не надано до суду належних та обґрунтованих доказів в розумінні положень ст.ст. 76, 77 ЦПК України на підтвердження викладених в позовні заяві підстав погіршення матеріального стану та стану здоров`я, що значно впливає на працездатність останнього. 
Таким чином, враховуючи викладене в своїй сукупності, оскільки оскаржуване рішення ухвалено судом першої інстанції із порушенням норм процесуального права, апеляційна скарга підлягає частковому задоволення та рішення Київського районного суду м. Одеси скасуванню із ухваленням нового про відмову у задоволенні позовних вимог.
Відповідно до п. 2 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
Керуючись ст.ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,
у х в а л и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Київського районного суду м. Одеси від 23 лютого 2026 року – скасувати.
Ухвалити постанову.
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів – залишити без задоволення.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складений 04 червня 2026 року.

Головуючий О.С. Комлева

Судді Р.Д. Громік 

С.М. Сегеда