Дата документу  Справа № 336/8848/24 

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Єдиний унікальний №336/8848/24    Головуючий в 1 інст.Дмитрюк С.В.
Провадження №33/807/70/26    Доповідач в 2 інст.Дадашева С.В.
Категорія ч.1 ст.130 КУпАП
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2026 року місто Запоріжжя
Суд апеляційної інстанції у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду Дадашевої С.В., за участю захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ( ОСОБА_1 ) – адвоката Рудницької А.В., розглянув в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , за апеляційною скаргою захисника останнього – адвоката Турчак М.В. (разом з доповненнями до апеляційної скарги захисника-адвоката Гончарова М.С.) на постанову Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 11 листопада 2024 року, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, військовослужбовця, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн 00 коп., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік,
стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 605,60 грн.

Згідно з постановою суду, 25 серпня 2024 року о 22-14 годині ОСОБА_1 біля будинку №33 по вул.Богдана Хмельницького в смт.Комишуваха Запорізького району Запорізької області керував транспортним засобом «RENAULT Kengoo», д.н. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови та координації рухів. Від проходження медичного огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки та у медичному закладі відмовився, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху України, згідно якого водій зобов`язаний на вимогу робітника поліції пройти у встановленому законом порядку медичний огляд з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння. Від керування транспортним засобом відсторонений.
В апеляційній скарзі захисник-адвокат Турчак М.В. просить скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. 

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що судом першої інстанції допущено спрощений підхід до розгляду справи про адміністративне правопорушення, оскільки судом не було встановлено фактичні обставини правопорушення, а суд послався лише на обставини, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення, та обґрунтував вину лише на формально перелічених документах, тобто не виконав свої безпосередні функції щодо повного, всебічного, і об`єктивного з`ясування обставин справи, та не надав стороні захисту можливості підготувати належний захист та правову позицію, що є неприпустимим.
Наголошує на тому, що поза увагою суду залишився той факт, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем, а тому в силу його спеціального статусу на нього не поширюються положення ст.266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС/МОЗ від 09 листопада 2015 року, а також Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкості, реакції і проведення такою огляду, затвердженого постановою КМУ від 17 грудня 2008 року.
На думку сторони захисту, огляд ОСОБА_1 мав би проводитися уповноваженою особою органу Військової служби правопорядку у Збройних Силах України відповідно до положень ст.266-1 КУпАП.

В доповненнях до апеляційної скарги захисник-адвокат Гончаров М.С. просить скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. 
Окрім того, просить зупинити провадження у справі щодо ОСОБА_1 до моменту звільнення останнього з військової служби.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що працівниками поліції при складанні протоколу було допущено грубі порушення конституційних прав ОСОБА_1 як громадянина України, зокрема ОСОБА_1 не було повідомлено на момент складання протоколу його права, передбачені ст.268 КУпАП, що призвело до того, що ОСОБА_1 не зміг скористатися правовою допомогою.
Окрім того, вказує, що всупереч вимогам Інструкції, до протоколу взагалі не було внесено відомостей про те, чи притягувався ОСОБА_1 упродовж року до адміністративної відповідальності, хоча ця обставина теж має значення при кваліфікації дій особи, а також в нього не було відібрано будь-яких пояснень, в тому числі і на окремому аркуші, та відповідно не долучено їх до матеріалів справи.
Сторона захисту посилається на безпідставність зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 .
На думку сторони захисту є незрозумілим, як працівники поліції виявили у ОСОБА_1 ознаки сп`яніння, зазначені у протоколі, за умови, що вже відбувався рух транспортного засобу.
Звертає увагу на те, що долучений до матеріалів справи протокол про адміністративне правопорушення має візуальні пошкодження тексту, що унеможливлює встановлення таких відомостей, які викладено в п.6 “Транспортний засіб, яким керував ОСОБА_1 ”, п.7 - “Місце скоєння та суть правопорушення”, п.17- “Дані про уповноваженого складати протокол”. Вважає, що оскільки посаду особи, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, встановити неможливо, то і встановити, чи складено протокол уповноваженою особою - теж не виявляється можливим. Як і не вбачається за можливе встановити чіткий час та місце можливо скоєного ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.
Також, на думку сторони захисту, огляд на стан сп`яніння військовослужбовця ОСОБА_1 проведено не уповноваженою особою та з порушенням вимог ст.266-1 КУпАП, а отже такий огляд вважається недійсним.
Окрім того, зазначає, що в протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що водій керував транспортним засобом з «явними ознаками алкогольного сп`яніння», а не «в стані алкогольного сп`яніння», як визначено ч.1 ст.130 КУпАП та п. 2.9 «а» ПДР. До того ж, і ознаки цього сп`яніння теж викладено не у відповідності з приписами Інструкції.
Сторона захисту вважає, що склад правопорушення, що інкримінується ОСОБА_1 , і який вказано в протоколі про адміністративне правопорушення, не відповідає диспозиції ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та п.2.9 “а” ПДР, і тому відповідальність водія за діяння, зазначене в протоколі – виключається.
27 січня 2025 року на адресу апеляційного суду надійшло клопотання захисника-адвоката Гончарова М.С. про призначення покарання з урахуванням принципу індивідуалізації, в якому останній просить у разі визнання ОСОБА_1 винним у інкримінованому йому правопорушенні, застосувати аналогію закону ст.69 КК України і не призначати йому додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

16 грудня 2025 року на адресу апеляційного суду надійшло клопотання захисника-адвоката Рудницької А.В. про закриття провадження у справі у зв`язку із закінченням строків адміністративного стягнення, в якому остання просить справдження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 закрити на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП. 

27 березня 2026 року через систему «Електронний суд» надійшло клопотання захисника-адвоката Рудницької А.В., в якій остання просить визнати процедуру огляду та кваліфікацію дій ОСОБА_1 такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства, а саме огляд та його результати недійсними. 
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що сама по собі відмова особи від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння, при умові, що водію не інкримінується відмова від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціального технічного засобу, не утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Під час зупинки ОСОБА_1 не просто керував транспортним засобом, а виконував службове (бойове) завдання, що підтверджується відповідною довідкою, а тому діяв в стані крайньої необхідності.
Огляд ОСОБА_1 мав бути проведений у відповідності до вимог ст.266-1 КУпАП, оскільки останній є військовослужбовцем. 

Постановою Запорізького апеляційного суду від 18 квітня 2025 року клопотання захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ( ОСОБА_1 ) – адвоката Гончарова М.С. задоволено. 
Провадження за апеляційною скаргою захисника-адвоката Турчак М.В. (разом з доповненнями до апеляційної скарги захисника-адвоката Гончарова М.С.) на постанову Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 11 листопада 2024 року стосовно ОСОБА_2 за ч.1ст.130 КУпАП зупинено до звільнення його з військової служби.
Апеляційний суд враховує те, що справа про адміністративне правопорушення може бути розглянута без участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності у разі, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Крім того, відповідно до вимог частини 1 статті 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи.
У листі Верховного Суду від 04 грудня 2025 року №718/0/158-25, який адресований апеляційним та місцевим судам загальної юрисдикції, зазначено, що зупинення розгляду справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 130 КУпАП, у зв`язку з перебуванням осіб, що притягуються до адміністративної відповідальності, на військовій службі, можливе лише після внесення відповідних змін до КУпАП.
У зв`язку з наведеним, провадження за апеляційною скаргою захисника-адвоката Турчак М.В. (разом з доповненнями до апеляційної скарги захисника-адвоката Гончарова М.С.) підлягає поновленню.
З огляду на вищезазначене, клопотання захисника-адвоката Гончарова М.С., викладене в доповненнях до апеляційної скарги, про зупинення провадження у справі щодо ОСОБА_1 до моменту звільнення останнього з військової служби, задоволенню не підлягає.

В судове засідання апеляційного суду особа, яка притягнуто до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 не з`явився, захисник останнього - адвокат Рудницька А.В. зазначила про обізнаність ОСОБА_1 про день, час та місце судового засідання, вважала за можливе здійснювати розгляд справи апеляційним судом за відсутності ОСОБА_1 , зазначила про узгодженість вказаного питання та правової позиції між нею та ОСОБА_1 . 
Крім того, 27 березня 2026 року через систему Електронний суд захисник-адвокат Рудницька А.В. надала заяву ОСОБА_1 , в якій останній просить справу про адміністративне правопорушення щодо нього розглядати за його відсутності, зазначає про те, що в день складання протоколу він себе оговорив, в стані алкогольного сп`яніння він не перебував, а перебував у стані афекту через загибель його солдат, був деморалізований, потребував психологічної допомоги. 
З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає за можливе здійснювати апеляційний розгляд без участі ОСОБА_1 . 
Заслухавши аргументи захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ( ОСОБА_1 ) - адвоката Рудницьку А.В., яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, перевіривши матеріали справи та доводи, викладені в апеляційній скарзі, апеляційний суд доходить таких висновків.
Згідно з вимогами ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Цих вимог закону суд першої інстанції дотримався при розгляді справи.
Висновки суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, засновані на досліджених в судовому засіданні доказах та є обґрунтованими.
Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 судом виконані вимоги ст.ст.280, 283 КУпАП та повно, всебічно з`ясовані обставини справи, дотримані вимоги закону щодо змісту постанови про адміністративне правопорушення.
Винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, в повному обсязі підтверджена наявними в справі доказами, зокрема відомостями, які містяться:
- у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №117786 від 25 серпня 2024 року, згідно з яким, 25 серпня 2024 року о 22-14 годині ОСОБА_1 біля будинку №33 по вул.Богдана Хмельницького в смт.Комишуваха Запорізького району Запорізької області керував транспортним засобом «RENAULT Kengoo», д.н. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови та координації рухів. Від проходження медичного огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки та у медичному закладі відмовився, чим порушив п.2.5 ПДР України, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП;
- у акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно з яким огляд ОСОБА_1 проведений у зв`язку з виявленими ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови, за допомогою спеціальних технічних засобів огляд ОСОБА_1 не проводився у зв`язку з відмовою останнього від проходження такого огляду;
- у направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, який складений у зв`язку з відмовою останнього від проходження огляду на місці зупинки;
- у довідці про відсутність повторності за ст.130 КУпАП щодо ОСОБА_1 та отримання останнім посвідчення водія серії НОМЕР_2 від 09 липня 2024 року;
- відеозаписом події, який узгоджується із обставинами, вказаними в протоколі та долучених до нього матеріалах.
Вказані докази узгоджуються з відомостями, викладеними в рапорті поліцейського взводу 1 роти 2 батальйону 4 УПП в Запорізькій області капрала поліції Морозова О., згідно з яким, останній доповідає, що 25 серпня 2024 року о 22-14 годині за адресою: Запорізький район, с.Комишуваха, вул.Хмельницького Богдана біля будинку 33 було зупинено автомобіль «RENAULT Kengoo», д.н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , який є військовослужбовцем певної військової частини. Під час спілкування з водієм було встановлено у останнього ознаки алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови та координації рухів. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку відмовився на місці зупинки транспортного засобу. Від керування відсторонений. Про повторність попереджений.
Щодо ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1№117786 за ч.1 ст.130 КУпАП, через порушення п.2.5 ПДР України. Вилучено посвідчення водія НОМЕР_2 , видано тимчасовий дозвіл ТД: ТЗ225287. Велась безперервна відеофіксація на БК №470302, 471407.
Дослідивши всі наявні докази у їх сукупності, суд дійшов до правильного висновку про те, що ці докази підтверджують вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, при викладених в постанові суду обставинах.
Висновки суду першої інстанції, викладені у постанові, є обґрунтованими, належним чином вмотивованими та повністю відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на досліджених доказах, які є належними та допустимими.
Як убачається з оскаржуваної постанови, справа призначалась до розгляду: 30 вересня 2024 року, 11 листопада 2024 року.
30 вересня 2024 року до суду надійшло клопотання представника ОСОБА_1 – адвоката Коротун І.О. про доручення до матеріалів справи документів та клопотання про зупинення провадження у справі у зв`язку із проходження останнім військової служби у лавах ЗСУ.
Постановою судді від 30 вересня 2024 року у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі було відмовлено. Судове засідання відкладено на 11 листопада 2024 року.
07 листопада 2024 року через систему «Електронний суд» до суду надійшло клопотання представника ОСОБА_1 – адвоката Стрункової І.О. про долучення до справи характеризуючих документів відносно особи, яка притягається до адміністративної відповідальності: лист командира певної військової частини, витяг з Наказу командира військової частини (по стройовій частині) від 01 серпня 2024 року, Наказ Головнокомандувача ЗСУ, Порядок проведення психологічної підтримки військовослужбовців ЗСУ, Типові обов`язки офіцера-психолога, копію посвідчення офіцера, службову характеристику ОСОБА_1 , копію посвідчення Управління персоналу штабу військової частини, довідку з місця служби, витяг з Наказу командира військової частини (по стройовій частині) від 17 жовтня 2024 року. 
Також, 07 листопада 2024 року через систему «Електронний суд» до суду надійшло клопотання представника ОСОБА_1 – адвоката Стрункової І.О. про закриття провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, яке мотивовано тим, що долучений до матеріалів справи протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №117786 від 25 серпня 2024 року має пошкодження, у зв`язку з чим неможливо встановити транспортний засіб, яким керував ОСОБА_1 , місце скоєння правопорушення та дані уповноваженої особи на складання протоколу.
У судовому засіданні 11 листопада 2024 року адвокат Стрункова І.О. просила закрити провадження у справі з підстав, викладених у раніше поданому клопотанні.
На думку апеляційного суду, доводи, викладені в апеляційній скарзі, та заявлені стороною захисту при апеляційному розгляду справі, правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.

Доводи захисника-адвоката Турчак М.В., викладені в апеляційній скарзі, захисника-адвоката Гончарова М.С., викладені в доповненнях до апеляційної скарги, та письмовому клопотанні захисника-адвоката Рудницької А.В. про те, що огляд ОСОБА_1 як військовослужбовця, мав здійснюватись в порядку, передбаченому ст.266-1 КУпАП, є безпідставними. Ці доводи ґрунтуються на помилковому розумінні норм права.
Так, відповідно до ч.ч.1-3 ст.266-1 КУпАП військовозобов`язані та резервісти під час проходження зборів, а також військовослужбовці Збройних Сил України, щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Огляд військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, виконують обов`язки військової служби або перебувають на території військових частин, проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або командиром (начальником) військової частини (установи, організації, підприємства, закладу, підрозділу), іншого утвореного відповідно до законів України військового формування, а також правоохоронного органу спеціального призначення, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів.
Огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані сп`яніння перебувають на вулицях, у закритих спортивних спорудах, у скверах, парках, у всіх видах громадського транспорту (включаючи транспорт міжнародного сполучення) та в заборонених законом інших місцях, проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів.
У разі незгоди військовозобов`язаного та резервіста під час проходження зборів, а також військовослужбовця Збройних Сил України на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, уповноваженими особами з використанням спеціальних технічних засобів та тестів або у разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.
З матеріалів справи, серед іншого і з відеозапису, убачається, що ОСОБА_1 керував не військовим автомобілем на час його зупинки працівниками поліції, а транспортним засобом, який, згідно з протоколом, належить певній фізичній особі, та не виконував саме у час зупинки транспортного засобу завдання, пов`язаного з військовою службою, та жодного разу не казав про таке працівникам поліції, а зазначав про те, що вжив алкогольні напої та відвозить свого товариша. 
Отже, підстав для застосування процедури, передбаченої ст.266-1 КУпАП не було.
Окрім того, відповідно до вимог ст.15 КУпАП, військовослужбовці несуть відповідальність за порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, на загальних підставах. 
Тому, в цьому випадку адміністративні матеріали оформлені та протокол про адміністративне правопорушення обґрунтовано складені працівником поліції, що повністю відповідає вимогам ст.255 КУпАП. 
Об`єктивних даних, які б давали підстави вважати, що протокол про адміністративне правопорушення та інші адміністративні матеріали складені не уповноваженими особами, в матеріалах справи немає.
Всі докази, наявні в справі, узгоджуються між собою та істотних суперечностей не мають.
Достовірність цих доказів стороною захисту в т.ч. самим ОСОБА_1 у встановленому законом порядку не спростовано.
Доводи захисника-адвоката Гончарова М.С. про те, що  ОСОБА_1 не було повідомлено на момент складання протоколу його права, передбачені ст.268 КУпАП, що призвело до того, що ОСОБА_1 не зміг скористатися правовою допомогою, є безпідставними та спростовуються матеріалами справи про адміністративне правопорушення, зокрема відеозаписом, з якого убачається, що працівником поліції після фіксації відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу, так і в медичному закладі, останньому працівниками поліції були роз`яснені положення ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП.
Крім того, з протоколу про адміністративне правопорушення убачається, що ОСОБА_1 були роз`яснені його права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП, та останнього ознайомлено з місцем та часом розгляду справи, що підтверджується його підписом.
Доводи сторони захисту на безпідставність зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , об`єктивно нічим не підтверджені. При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що відеозаписом підтверджується, що працівниками поліції після зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , останньому було зазначено про причину такої зупинки – відсутність освітлення державного номерного знака та бруд на ньому, і те, що в Україні діє правовий режим воєнного стану. В матеріалах справи відсутні дані про те, що ОСОБА_1 на місці зупинки транспортного засобу оспорював законність такої зупинки. 
Більш того, відповідно до п.11 ч.1 ст.23 Закону України "Про Національну поліцію", визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Поліцейський, згідно з п.п.2, 3 ч.1 ст.32 Закону України "Про Національну поліцію", має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в документах, у таких випадках: якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення; якщо особа перебуває на території чи об`єкті із спеціальним режимом або в місці здійснення спеціального поліцейського контролю. 
Із долученого до матеріалів справи відеозапису убачається, що при зупинці транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 працівники поліції діяли в межах своїх повноважень та у спосіб, встановлений Законом України "Про Національну поліцію" та Законом України "Про правовий режим воєнного стану". Порушень працівниками поліції вимог чинного законодавства не встановлено.
З приводу доводів апелянта про унеможливлення встановлення відомостей, зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення, щодо ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції звертає увагу на таке.
Відомості щодо суті правопорушення, транспортного засобу, яким керував ОСОБА_1 , місця вчинення правопорушення, щодо особи, якою складено протокол, зазначені не лише в протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1№117786 від 25 серпня 2024 року, а й в рапорті працівника поліції.
Те, що друкований текст протоколу не є чітким у зв`язку зі спливом певного часу, не тягне за собою визнання відомостей з цього протоколу, та інших доказів недопустимими. 

Доводи сторони захисту про те, що дії ОСОБА_1 мають бути кваліфіковані за порушення вимог п.2.9 ПДР, є безпідставними, з огляду на таке. 
Згідно з п.2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Як убачається з протоколу серії ЕПР1№117786 від 25 серпня 2024 року та доданих до нього матеріалів, протокол щодо ОСОБА_1 був складений саме за відмову останнього від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку.
Відповідно до п.3 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України №1452/735 від 09 листопада 2015 року, ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.
Як убачається з протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , останній керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови та координації рухів, тобто з ознаками, які зазначені у Інструкції.
Проте, як зазначено вище, від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку ОСОБА_1 відмовився, що свідчить про порушення останнім саме п.2.5 Правил дорожнього руху. 

Що стосується доводів захисника-адвоката Рудницької А.В., викладених в письмовому клопотанні, що працівниками поліції було порушено процедуру проведення огляду щодо ОСОБА_1 , оскільки останній не відмовлявся від проведення такого огляду, суд апеляційної інстанції звертає увагу на таке.
З наявного в справі відеозапису убачається, що у працівників поліції виникла підозра про перебування водія ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння. Так, працівники поліції констатували, що у ОСОБА_1 наявний запах алкоголю з порожнини рота, на що ОСОБА_1 підтвердив факт вживання ним алкоголю та зазначив, що він відвозить друга. В подальшому на неодноразову пропозицію працівників поліції пройти огляд на стан сп`яніння, ОСОБА_1 не надавав чіткої відповіді, його поведінка свідчила про ухилення від такого огляду, останній повідомляв, що він поводиться спокійно та просив працівників поліції відпустити його. Інша особа, яка перебувала в транспортному засобі під керуванням ОСОБА_1 в якості пасажира , просила працівників поліції вибачити ОСОБА_1 .
Працівником поліції зафіксовано відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння, роз`яснено, що йому заборонений подальший рух на транспортному засобі, ОСОБА_1 роз`яснено його права, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП, та останньому працівником поліції було повідомлено, що він відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та у лікаря-нарколога, тому має очікувати на складання адміністративних матеріалів.
Отже, зміст наявного в матеріалах справи відеозапису свідчить про те, що поведінка водія ОСОБА_1 свідчила про відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, у зв`язку із чим, працівниками поліції на водія ОСОБА_1 обґрунтовано було складено відповідний протокол про адміністративне правопорушення.
Те, що у ОСОБА_1 були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, підтверджується не тільки відомостями з протоколу, а й направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного,наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, відеозаписом події та актом огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Порушень з боку поліцейських не убачається. Останні повідомили ОСОБА_1 причину зупинки транспортного засобу – відсутність освітлення державного номерного знака та бруд на ньому, а після виявлення у ОСОБА_1 певних ознак алкогольного сп`яніння, також, повідомили про це. Викладене і стало підставою для висловлення поліцейськими пропозиції ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння, що повністю узгоджується з вимогами закону. 
Так, у працівників поліції були обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_1 під час керування транспортним засобом перебував з явними ознаками алкогольного сп`яніння.
В свою чергу, статтею 130 КУпАП передбачено відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно з п.2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Водій зобов`язаний виконувати обов`язки, визначені Законом України "Про дорожній рух" і Правилами дорожнього руху, зокрема передбачений вказаним законом обов`язок виконувати розпорядження поліцейського, яке він дає на підставі цих Правил чи інших нормативних актів. 
Одним із таких розпоряджень поліцейського, є вимога пройти огляд з метою встановлення стану сп`яніння (п. 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 вересня 2021 року у справі № 11-21сап21, п.76 постанови Великої Палати Верховного Суду від 10 липня 2025 року у справі № 990SCGC/9/25).
Підстави, умови та порядок проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння визначені ст.266 КУпАП, п.2.5 ПДР України та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України 09 листопада 2015 року №1452/735 (в подальшому Інструкція), згідно з якими, водій зобов`язаний на вимогу поліцейського пройти медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння. Відповідно до п.2 Інструкції, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Наведене дає підстави стверджувати, що у ході провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, яке полягає у відмові водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, підлягає доведенню факт керування особою транспортним засобом, наявність у такої особи ознак алкогольного сп`яніння, пропозиція/вимога пройти огляд на стан сп`яніння та факт відмови водія від проходження зазначеного огляду.
В цьому випадку ОСОБА_1 керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння та відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, що є окремим складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Версія сторони захисту про те, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, на думку суду апеляційної інстанції, не є переконливою та спростовується вищевказаними доказами в т.ч. відеозаписом, доданим до протоколу про адміністративне правопорушення, на якому, як зазначено вище, зафіксовано, що поведінка ОСОБА_1 свідчила про ухилення від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Отже, наявними в справі доказами поза розумним сумнівом підтверджується вина ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, а доводи сторони захисту про протилежне є безпідставними та суперечать матеріалам справи.
Доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_1 діяв в стані крайньої необхідності, апеляційний суд вважає також непереконливими, з огляду на таке.
Відповідно до вимог ст.18 КУпАП, не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.
В своїй постанові від 21 грудня 2018 року Верховний Суд зауважив, що у разі вчинення особою діяння у стані крайньої необхідності, така особа не лише звільняється від адміністративної відповідальності, а такі дії взагалі не розглядаються як адміністративне правопорушення, оскільки в діянні немає ознаки вини.
Суд роз`яснив, що стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності. На це прямо вказують слова тексту статті "для усунення небезпеки, яка загрожує". Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.
Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. 
Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях.
Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається.
Апеляційним судом з дослідженого відеозапису встановлено, що під час оформлення адміністративного матеріалу ОСОБА_1 повідомляв поліцейським про те, що відвозить свого товариша, просив його відпустити. Однак, матеріалами справи не підтверджується те, що ОСОБА_1 25 серпня 2024 року о 22-14 годині виконував службове (бойове) завдання чи наказ військового командування, невиконання якого могло створити реальну та невідворотну небезпеку, і що окрім нього це завдання ніхто не міг виконати. З відеозапису убачається лише те, що ОСОБА_1 повідомив працівникам поліції, що відвозить свого товариша. 
Документи, надані стороною захисту, а саме: довідка заступника командира 2 механізованого батальйону з психологічної підтримки персоналу певної військової частини про те, що ОСОБА_1 з 09 липня 2023 року по теперішній час проходить військову службу, 25 серпня 2024 року ОСОБА_1 виконував службове (бойове) завдання самі по собі не підтверджують доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_1 діяв в стані крайньої необхідності у розумінні положень ст.18 КУпАП.
Крім того, вищезазначена довідка не містить вихідного номеру реєстрації, печатки тощо, що не дає підстав вважати її належним підтвердженням існування саме на момент зупинки транспортного засобу такого термінового наказу, виконання якого виключало можливість виконання ОСОБА_1 законної вимоги поліцейського про проходження огляду.
Підсумовуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції в повному обсязі з`ясував обставини справи, дослідив всі докази, які наявні в матеріалах справи, надав цим доказам належну оцінку.
Неповноти та однобічності з`ясування обставин, що мають значення для прийняття законного та обґрунтованого рішення, а також упередженості з боку суду першої інстанції не убачається.
Відповідаючи на доводи сторони захисту про безпідставність накладеного на ОСОБА_1 стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, суд апеляційної інстанції звертає увагу на таке. 
Відповідно до вимог ст.23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Відповідно до вимог ч.4 ст.30 КУпАП, позбавлення права керування засобами транспорту не може застосовуватись до осіб, які користуються цими засобами в зв`язку з інвалідністю, за винятком випадків керування в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також у разі невиконання вимоги поліцейського про зупинку транспортного засобу, залишення на порушення вимог встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, учасниками якої вони є, ухилення від огляду на наявність алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Санкція ч.1 ст.130 КУпАП передбачає накладення адміністративного стягнення у виді штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Крім того, у рішенні в справі О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи користується автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізує своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Діяння, які кваліфікуються за ст.130 КУпАП, є найбільш суспільно шкідливими правопорушеннями у сфері безпеки дорожнього руху. 
Законодавством України про адміністративні правопорушення не передбачено можливості накладення на особу, яка вчинила правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, іншого стягнення, ніж передбачене санкцією цієї статті, або ж звільнення від стягнення.
Оскаржувана постанова суду містить всі відомості, передбачені ст.283 КУпАП.
При накладені адміністративного стягнення суд дотримався вимог ст.33 КУпАП, і наклав стягнення у межах, встановлених цим Кодексом.
Порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Клопотання захисника-адвоката Рудницької А.В. про закриття провадження в цій справі на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП – через закінчення строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст.38 КУпАП, задоволенню не підлягає, з таких підстав. 
Згідно з встановленими судом обставинами, адміністративне правопорушення, вчинене ОСОБА_1 , мало місце 25 серпня 2024 року.
Отже, на момент розгляду справи судом першої інстанції – 11 листопада 2024 року, строки накладення адміністративного стягнення, передбачені ч.6 ст.38 КУпАП, не закінчились. 
Тому підстави для закриття провадження в справі на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП відсутні, а думка сторони захисту про протилежне не узгоджується з положеннями законодавства України про адміністративні правопорушення.
Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:
провадження за апеляційною скаргою захисника-адвоката Турчак М.В. (разом з доповненнями до апеляційної скарги захисника-адвоката Гончарова М.С.) на постанову Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 11 листопада 2024 року стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП поновити.
Апеляційну скаргу захисника – адвоката Турчак М.В. (разом з доповненнями до апеляційної скарги захисника-адвоката Гончарова М.С.) залишити без задоволення. 
Постанову Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 11 листопада 2024 року стосовно  ОСОБА_1  за ч.1 ст.130 КУпАП залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького
апеляційного суду     С.В. Дадашева