ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/2784/24  Номер провадження 22-ц/814/165/26	Головуючий у 1-й інстанції Овчаренко О. Л.  Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого (судді-доповідача): Карпушина Г.Л., суддів: Бутенко С.Б., Обідіної О.І., при секретарі судового засідання Буйновій О.П., -
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – адвоката Потьомкіна Сергія Олексійовича на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 12 березня 2025 року у справі за позовом Заступника керівника Лубенської окружної прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі Полтавської обласної військової адміністрації, Департаменту культури і туризму Полтавської обласної військової адміністрації до Новооржицької селищної ради Лубенського району Полтавської області, ОСОБА_1 , третя особа Комунальний заклад «Центр охорони та досліджень пам`яток археології» Полтавської обласної ради про скасування рішення, визнання недійсним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку, повернення земельної ділянки, скасування державної реєстрації земельної ділянки,- 

В С Т А Н О В И В :
У липні 2024 року заступник керівника Лубенської окружної прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі Полтавської обласної військової адміністрації, Департаменту культури і туризму Полтавської обласної військової адміністрації звернувся до суду із вказаною позовною заявою, в якій скасувати рішення Духівської сільської ради від 12.03.2004, яким надано у приватну власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,15 га, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, розташовану в селі Гінці Лубенського району Полтавської області; визнати недійсним та скасувати державний акт на право власності ОСОБА_1 від 28.05.2004 серія ПЛ №008201, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за №900; зобов`язати ОСОБА_1 повернути Полтавській обласній державній адміністрації земельну ділянку площею 0,1455 га з кадастровим номером 5322881802:02:001:0029, розташовану поряд із селом Гінці Новооржицької селищної ради Лубенського району Полтавської області; скасувати в Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 5322881802:02:001:0029 з одночасним припиненням усіх речових прав на неї.
В обґрунтування позовних вимог вказував, що на підставі рішення Духівської сільської ради Лубенського району Полтавської області від 12.03.2004 ОСОБА_1 було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ПЛ № 008201 - земельну ділянку площею 0,15 га, кадастровий номер: 5322881802:02:001:0004, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. Земельна ділянка розташована на території с. Гінці Лубенського району Полтавської області. Державний акт зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 900 від 28.05.2004. Після розроблення землевпорядної документації та реєстрації відомостей у Державному земельному кадастрі, площа спірної земельної ділянки встановлена – 0,1455 га., присвоєно новий кадастровий номер 5322881802:02:001:0029. Відомості про право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровий номер 5322881802:02:001:0029, до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно не внесені. 
Зазначав, що при передачі спірної земельної ділянки у приватну власність було допущено ряд порушень вимог земельного законодавства, зокрема, ст.ст.84,122 ЗК України, Закону України «Про охорону культурної спадщини», яка забороняє передачу у приватну власність земель державної власності історико-культурного призначення, а спірна земельна ділянка знаходиться повністю в межах пам`ятки археології національного значення «Стоянка» в с. Гінці Лубенського району Полтавської області в межах Новооржицької селищної ради (раніше - Духівської сільської ради), яка взята на облік рішенням виконкому Полтавської облради народних депутатів №247 від 23.04.1982, паспортизована та внесена до Державного реєстру нерухомих пам`яток України на підставі постанови КМУ від 03.09.2009 №928 (охоронний № 160023-Н). Площа земель під археологічною пам`яткою становить близько 5,9 га. 
Враховуючи те, що уповноваженими органами у спірних правовідносинах не вчинено дій на повернення земельної ділянки у володіння держави, прокурор у порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» звернувся до суду із даним позовом.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 12 березня 2025 року позов заступника керівника Лубенської окружної прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі Полтавської обласної військової адміністрації, Департаменту культури і туризму Полтавської обласної військової адміністрації до Новооржицької селищної ради Лубенського району Полтавської області, ОСОБА_1 , третя особа – Комунальний заклад «Центр охорони та досліджень пам`яток археології» Полтавської обласної ради про скасування рішення, визнання недійсним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку, повернення земельної ділянки, скасування державної реєстрації земельної ділянки задоволено частково.
Зобов`язано ОСОБА_1 повернути Полтавській обласній державній адміністрації земельну ділянку площею 0,1455 га з кадастровим номером 5322881802:02:001:0029, розташовану поряд із селом Гінці Лубенського району Полтавської області.
Скасовано в Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 5322881802:02:001:0029 з одночасним припиненням усіх речових прав на неї.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання судових витрат.

З вказаним рішенням суду не погодилась ОСОБА_1 яка через свого представника ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій прохає скасувати рішення районного суду в частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
В обгрунтування апеляційної скарги вказує, що в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували накладення спірної земельної ділянки із ділянкою на якій розташована пам`ятка археології «Стоянка».
Вказує, що у даній справі має застосовуватися віндикаційний позов, тому задоволення вимоги про витребування земель історико-культурного призначення, на яких розташовані пам`ятки архітектури, з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово - правовому характеру віндикаційного позову та приводить до ефективного захисту прав власника. До віндикаційного позову може бути застосовано позовну давність.Також вказує, що позивач звернувся до суду із негаторним позовом, що є неналежним способу захисту та підставою для відмови в задоволенні позову.
Як вбачається із вимог апеляційної скарги, рішення районного суду оскаржується лише в частині задоволених вимог, а тому в іншій частині судом апеляційної інстанції не переглядається.
02.06.2026 року від Лубенської окружної прокуратури Полтавської області надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення районного суду без змін.
Судовий розгляд засідання в суді апеляційної інстанції проводився в спрощеному провадженні з викликом учасників справи. На момент розгляду справи були присутні представник позивача і відповідача ОСОБА_1 , інші особи, будучи належним чином та завчасно повідомленими про час і місце слухання справи, в судове засідання не з`явилися.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
У відповідності з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. 
Згідно вимог ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно ч.1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Районним судом встановлено, що на підставі рішення Духівської сільської ради від 12.03.2004 ОСОБА_1 було видано державний акт серії ПЛ №008201 від 28.05.2004 на право власності на земельну ділянку площею 0,15 га, яка розташована в селі Гінці Лубенського району Полтавської області, цільове призначення (використання) земельної ділянки – для ведення особистого селянського господарства. Державний акт зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 900 від 28.05.2004.
Також встановлено, що після розроблення землевпорядної документації та реєстрації відомостей у Державному земельному кадастрі площа спірної земельної ділянки встановлена – 0,1455 га., присвоєно новий кадастровий номер 5322881802:02:001:0029. Місце розташування - АДРЕСА_1 ; категорія земель – землі сільськогосподарського призначення; код виду цільового призначення – 01.03 для ведення особистого селянського господарства; площа, гектарів – 0,1455; власник – ОСОБА_1 , форма власності – приватна власність; документ, що посвідчує право – державний акт серії ПЛ 008201 від 28.05.2004. Вказане підтверджується відомостями Поземельної книги на земельну ділянку з кадастровим номером 5322881802:02:001:0029.
Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №384197327 від 25.06.2024 інформація щодо реєстрації права власності, інших речових прав, іпотеки, обтяжень щодо земельної ділянки з кадастровим номером 5322881802:02:001:0029, відсутня.

Задовольняючи частково позовні вимоги районний суд виходив з того, що власник земельної ділянки (держава), на якій розташовані пам`ятки археології, може вимагати усунення порушення його права власності на цю ділянку, зокрема, вимагаючи повернути таку ділянку у його володіння, що відповідає вимогам негаторного позову і є належним способом юридичного захисту інтересів держави.

Колегія суддів погоджується із таким висновком районного суду з огляду на наступне.
Частиною другою статті 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані із позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав на земельні ділянки здійснюється у передбачений законом спосіб.
Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391 ЦК України, частина друга статті 52 ЗК України). Вказані способи захисту можна реалізувати шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно.
Негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном.
До земель історико-культурного призначення належать землі, зокрема, на яких розташовані пам`ятки культурної спадщини, їх комплекси (ансамблі). (стаття 53 ЗК України).
Землі історико-культурного призначення відносяться до особливо цінних земель (пункт «г» ч. 1 ст. 150 ЗК України).
Відповідно до пункту «г» частини четвертої статті 84 ЗК України до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, зокрема, землі під об`єктами природно-заповідального фонду, історико-культурного та оздоровчого призначення, що мають особливу екологічну, оздоровчу, наукову, естетичну та історико-культурну цінність, якщо інше не передбачено законом.
Отже, землі історико-культурного значення, на яких розташовані пам`ятки археології, віднесено до категорії особливо цінних земель і такі землі за законом не можуть передаватись у приватну власність взагалі.
Згідно з частинами першою-другою, шостою статті 17 Закону України «Про охорону культурної спадщини» пам`ятка, крім пам`ятки археології, може перебувати у державній, комунальній або приватній власності. Суб`єкти права власності на пам`ятку визначаються згідно із законом. Усі пам`ятки археології, в тому числі ті, що знаходяться під водою, включаючи пов`язані з ними рухомі предмети, є державною власністю. Такі рухомі предмети підлягають віднесенню до державної частини Музейного фонду України, обліку та збереженню у порядку, визначеному законодавством. Землі, на яких розташовані пам`ятки археології, перебувають у державній власності або вилучаються (викуповуються) у державну власність в установленому законом порядку, за винятком земельних ділянок, на яких розташовуються пам`ятки археології - поля давніх битв.
Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що заволодіння громадянами та юридичними особами землями, на яких розташовані пам`ятки археології (перехід до таких осіб права володіння цими землями), є неможливим за законом. Розташування таких земель вказує на неможливість виникнення приватного власника. 
Відтак, зайняття земельної ділянки, на якій розташована пам`ятка археології, слід розглядати як непов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави. У такому разі позовну вимогу зобов`язати повернути земельну ділянку слід розглядати як негаторний позов, який можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки.
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року справа № 557/303/21 (провадження № 61-3305св22), від 17 травня 2023 року справа № 748/1335/20 (провадження № 61-11516св22).
До такого висновку дійшла і Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06.03.2026 року у справі 922/264/24
Таким чином, власник земельної ділянки (держава), на якій розташовані пам`ятки археології, може вимагати усунення порушення його права власності на цю ділянку, зокрема, вимагаючи повернути таку ділянку у його володіння, що відповідає вимогам негаторного позову який є належним способом юридичного захисту інтересів держави.
Щодо об`єкту пам`ятки археології національного значення «Стоянка» ( Гінцівська палеолітична стоянка» та визначення її меж слід зазначити наступне.
Гінцівська стоянка пізнього палеоліту є унікальним археологічним об`єктом, національного значення. Відкрита одною з перших серед палеолітичних пам`яток Східної Європи та України зокрема. Являє собою залишки сезонних стоянок мисливців пізньої доби верхнього палеоліту. Розташована на правому березі р. Удай – у басейні р. Сула – притоки Дніпра, на місці саду та садиби колишнього маєтку Г. С. Кир`якова – археолога-аматора, члена -кореспондента російського географічного товариства у 1823 році.
Відповідно до копії паспорту на Стоянку/поселення/пізнього палеоліту, виготовленого 25.01.1975 на замовлення Міністерства культури Союзної республіки Української РСР, датування пам`ятника: Кам`яний вік, близько 13-15 тис. років тому; місцезнаходження: Полтавська область, Лубенський район, Духівська сільрада, село Гінці; історичні відомості: Гінцівська стоянка/поселення/виявлена і науково досліджена в 1871-1873; дата і № документа про взяття під охорону: рішення виконкому Полтавської обласної ради депутатів трудящих №529 від 10.12.1970. Охоронне зобов`язання № 739 видано 12.11.1972 Колгоспу імені Ульянова Духівської сільської ради Лубенського раду.
Рішенням виконкому Полтавської обласної Ради депутатів трудящих «Про затвердження охоронних зон для пам`ятників історії та культури області» № 301 від 08.07.1975 затверджено охоронну зону для пам`ятників історії та культури союзного значення згідно з додатком №1, де в пункті 63 зазначено: Стоянка пізнього палеоліту в селі Гінці – охоронна зона в 50 м від залишків обвалувань стоянки.
Рішенням виконкому Полтавської обласної ради народних депутатів «Про затвердження переліку пам`яток історії та культури області, взятих на державний облік і охорону» № 247 від 23.04.1982 взято на державний облік, зокрема пам`ятку археології Гінцівську стоянку (поселення) пізнього палеоліту, кам`яний вік, близько 13 – 15 тис. років тому, яка знаходиться у селі Гінці (між селами Гінці і Духове, правий берег р. Удай, 1- 2 км. від її русла).
Постановою Кабінету Міністрів України «Про занесення об`єктів культурної спадщини національного значення до Державного реєстру нерухомих пам`яток України» №928 від 03.09.2009 до Державного реєстру нерухомих пам`яток України занесено об`єкти культурної спадщини національного значення, зокрема «Стоянка», 1,5 млн. – 10 тис. років до нашої ери, ХІІІ – XIII-XV століття до нашої ери, яка знаходиться в селі Гінці (охоронний номер 160023-Н).
10.12.2020 було складено облікову документацію (облікову карту, історичну довідку, акт технічного стану, акт стану збереження) пам`ятки - Гінцівська палеолітична стоянка.
20.12.2001 Центром охорони та досліджень пам`яток археології управління культури Полтавської облдержадміністрації було складено паспорт пам`ятки - Гінцівська палеолітична стоянка, дата утворення об`єкта: пізній палеоліт 15-12 тис. до н.е.; місцезнаходження: Полтавська область, Лубенський район, Духівська сільська рада, село Гінці.
Відповідно до інформації Міністерства культури та інформаційної політики України вих.№ 06/15/4403-24 від 15.05.2024 та вих. №06/15/4581-24 від 20.05.2024 «Стоянка» у селі Гінці Лубенського району Полтавської області занесена до Державного реєстру нерухомих пам`яток України як пам`ятка археології національного значення (постанова КМУ від 03.09.2009 №928, ох. №160023-Н). Відповідно до паспорту зразка 1975 року станом на 2004 рік зони охорони зазначеної пам`ятки визначалися відповідно до рішення Полтавської обласної ради депутатів трудящих від 08.07.1975 №301.
Згідно інформації Департаменту культури і туризму Полтавської обласної військової адміністрації вих.№01-20/830 від 30.04.2024 зі змісту Публічної кадастрової карти у 2023 році встановлено, що на території Гінцівської стоянки сформовано земельну ділянку з кадастровим номером 5322881802:02:001:0029. 
Із даних Державного земельного кадастру вбачається, що право власності на вказану земельну ділянку, з цільовим призначенням – для ведення особистого селянського господарства, площею 0,1455 га, зареєстровано за ОСОБА_1 .
З інформації Комунального закладу «Центр охорони та досліджень пам`яток археології» Полтавської обласної ради вих.№ 01-21/444 від 05.10.2023 вбачається, що у ході проведеного Центром моніторингу встановлено, що земельні ділянки з кадастровими номерами: 5322881802:02:001:0029, 5322881802:02:001:0007, 5322881802:02001:0026, 5322881800:05:008:0025, 5322881802:02:001:0008, розташовані в межах або суміжно з пам`яткою археології національного значення – Стоянка (Гінцівська палеолітична стоянка), село Гінці Духівської сільської ради Лубенського району Полтавської області (зараз Новооржицька селищна рада Лубенського району) (охоронний номер 160023 – Н) перебувають у приватній власності. Відповідно до публічної кадастрової карти в межах або суміжно до території Гінцівської палеолітичної стоянки розміщується, зокрема, земельна ділянка з кадастровим номером 5322881802:02:001:0029, приватна власність ОСОБА_3 , землі сільськогосподарського призначення, площа 0,1455 га.
Розташування земельної ділянки з кадастровим номером 5322881802:02:001:0029 повністю в межах пам`ятки археології національного значення «Стоянка» (Гінцівська палеолітична стоянка) підтверджується також схемою накладень.
Зі Статуту Комунального закладу «Центр охорони та досліджень пам`яток археології» Полтавської обласної ради, затвердженого 23.12.2021, вбачається, що Комунальний заклад «Центр охорони та досліджень пам`яток археології» Полтавської обласної ради (Центр) - науково-дослідний, пам`ятко охоронний та культурно-освітній заклад музейного типу, заснований на майні, що є спільною (комунальною) власністю територіальних громад сіл, селища і міст Полтавської області та переданий в управління Департаменту культури і туризму Полтавської ОДА. Згідно з п. 3.3. розділу ІІІ даного Статуту, основними завданнями Центру є моніторинг об`єктів археологічної культурної спадщини Полтавської області; складання, виготовлення облікової документації на об`єкти культурної спадщини; проведення науково-пошукових робіт у сфері охорони археологічної спадщини; проведення досліджень на об`єктах археологічної спадщини у разі виникнення загрози їх знищення або пошкодження тощо. Відповідно до п. 6.1 розділу VI Статуту, Центр має право, зокрема, проводити науково-дослідну діяльність; утворювати, у разі потреби комісії та експертні групи з питань, що належать до його компетенції. 
Таким чином, висновок Комунального закладу «Центр охорони та досліджень пам`яток археології» Полтавської обласної ради щодо порушення охоронної зони археології національного значення – «Стоянка» (Гінцівська палеолітична стоянка) може розцінюватись як висновок спеціаліста.
Враховуючи викладене районний суд дійшов вірного висновку, що прокурор доведено, що спірна земельна ділянка знаходиться у межах пам`ятки археології національного значення – «Стоянка» (Гінцівська палеолітична стоянка).
Відповідачі, всупереч принципу змагальності у цивільному судочинстві, факт накладення спірної земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства на землі історико-культурного призначення - пам`ятки археології національного значення – «Стоянка», не спростували, відповідних доказів не надали, клопотання про призначення судової експертизи у справі не заявляли.
З урахуванням вищевикладеного, висновки районного суду про наявність підстав для витребування земельної ділянки є законними та обгрунтованим.
Зібраними у справі доказами підтверджується, що спірна земельна ділянка розташована в межах пам`ятки археології національного значення «Стоянка» (наявне часткове накладення) та не могла бути у зв`язку із цим передана у приватну власність.
Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про обрання невірного способу захисту, оскільки перебування спірної земельної ділянки в межах зазначеної пам`ятки археології взагалі виключає можливість її перебування у приватній власності за законом, а можлива лише державна форма власності на землі такого призначення ( постанови Верховного Суду: від 22.05.2019 № 751/1776/17, від 02.12.2020 № 734/519/15-ц; від 17.05.2023 № 748/1335/20), то заволодіння такими земельними ділянками громадянами та юридичними особами слід розглядати як порушення права власності держави, непов`язане з позбавленням права володіння держави на таку земельну ділянку, отже, належним способом захисту інтересів держави є заявлення вимоги про повернення земельної ділянки у власність держави, що відповідає вимозі негаторного позову, з яким у даній справі звернувся прокурор.
У постанові 06.03.2026 у справі № 922/264/24 Велика Палата Верховного Суду, до розгляду якої апеляційний суд зупиняв провадження у даній справі, не відступала від правового висновку щодо належності способу захисту інтересів держави шляхом повернення земельної ділянки історико-культурного призначення у власність держави.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не доведено накладення спірної земельної ділянки із ділянкою на якій розташована пам`ятка археології «Стоянка» не заслуговують на увагу та спростовуються наявними у справі доказами.

Колегія суддів зазначає, що інші доводи, які викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги судом апеляційної інстанції, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці.
Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Тому, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.
Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а тому задоволенню вони не підлягають.

Враховуючи викладене, апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Потьомкіна С.О. на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 12 березня 2025 року слід залишити без задоволення, а рішення районного суду без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Потьомкіна Сергія Олексійовича - залишити без задоволення.
Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 12 березня 2025 року – залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 29 квітня 2026 року.

Головуючий суддя : __________________________ Г.Л. Карпушин

Судді: __________________ С.Б. Бутенко _________________ О.І. Обідіна