Харківський окружний адміністративний суд 	
61700, м. Харків, майдан Свободи, 6, inbox@adm.hr.court.gov.ua, ЄДРПОУ: 34390710
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 липня 2026 р. № 520/15437/26 
Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Панова М.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській та Харківській областях Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, третя особа - ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови, -
В С Т А Н О В И В:
До Харківського окружного адміністративного суду звернувся позивач, Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Харківській області, з адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській та Харківській областях Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, в якому просить суд визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській та Харківській областях Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України від 03.06.2026 у виконавчому провадженні № 75989743 про накладення штрафу.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржувана постанова винесена відповідачем всупереч вимогам законодавства, яке регулює спірні правовідносини. Позивач у позовній заяві посилається на те, що оскаржувана постанова прийнята не у спосіб, передбачений чинним законодавством України, а тому є такою, що підлягає скасуванню.
Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористався. Відповідні документи у встановлений строк до суду не надходили.
Згідно з ч. 4 ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.
Розглянувши матеріали справи, дослідивши повідомлені сторонами обставини, суд виходить з таких підстав та мотивів.
Із позовної заяви вбачається, що 03.06.2026 до електронного кабінету Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області (далі – територіального управління) в підсистемі Електронний суд ЄСІТС надійшла винесена головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській та Харківській областях Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України ПЕРЕСІЧАНСЬКОЮ Яною постанова про накладення штрафу у виконавчому провадженні № 75989743.
Зазначеною постановою на Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Харківській області накладено штраф за невиконання судового рішення у встановлений строк.
Позивач вважає вказану постанову протиправною та такою, що підлягає скасуванню, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини першої статті 130 Конституції України, частини першої статті 146 Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі – Закон) держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів.
Положеннями частини другої статті 146 Закону визначено, що забезпечення функціонування судової влади передбачає:
1) окреме визначення у Державному бюджеті України видатків на утримання судів не нижче рівня, що забезпечує можливість повного і незалежного здійснення правосуддя відповідно до закону;
2) законодавче гарантування повного і своєчасного фінансування судів;
3) гарантування достатнього рівня соціального забезпечення суддів.
Видатки на утримання судів визначаються з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя.
Пунктом 2 частини першої статті 7 Бюджетного кодексу України (далі – БК України) визначено принцип збалансованості Державного бюджету України, відповідно до якого повноваження на здійснення витрат бюджету мають відповідати обсягу надходжень бюджету на відповідний бюджетний період.
Положеннями статей 148, 149 Закону визначено, що фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.
Суди фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, визначених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України.
Згідно з частинами першою та другою статті 23 БК України, будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено Законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються Законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.
Абзац перший частини першої статті 48 БК України визначає, що розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов`язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами, враховуючи необхідність виконання бюджетних зобов`язань минулих років.
Згідно з частиною четвертою статті 48 БК України зобов`язання, взяті учасником бюджетного процесу без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), не вважаються бюджетними зобов`язаннями (крім витрат, що здійснюються відповідно до частини шостої цієї статті) і не підлягають оплаті за рахунок бюджетних коштів. Взяття таких зобов`язань є порушенням бюджетного законодавства. Витрати бюджету на покриття таких зобов`язань не здійснюються.
Частиною першою статті 51 БК України визначено, що керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.
Відповідно до статті 119 БК України нецільове використання бюджетних коштів, тобто витрачання їх на цілі, що не відповідають бюджетним призначенням, встановленим законом про державний бюджет, має наслідком, крім зменшення асигнувань на суму коштів, що витрачені не за цільовим призначенням, також і притягнення відповідних посадових осіб до дисциплінарної, адміністративної та кримінальної відповідальності у порядку, визначеному законами України.
Положеннями частини другої статті 4 БК України визначено, що виключно законом про Державний бюджет України визначаються надходження та витрати Державного бюджету України.
Так, рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.12.2023 у справі № 520/23556/23 знаходиться у черзі на виконання шляхом стягнення з бюджетної програми 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів і працівників апаратів судів», відкритої на рівні територіального управління, що підтверджується записом у картотеці.
Відповідно до статей 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження», штраф може бути накладений лише у разі невиконання рішення без поважних причин, за умови наявності доказів реальної можливості його виконання боржником у встановлений строк.
Представником позивача у позові зазначено, що листами до Державної судової адміністрації України, а саме: листом від 23.06.2025 за вихідним № 11-12410/25, листом від 17.07.2025 за вихідним № 11-14186/25, листом від 18.07.2025 за вихідним № 11-14371/25, листом від 01.08.2025 за вихідним № 11-15524/25, листом від 18.09.2025 за вихідним № 11-18583/25, листом від 10.11.2025 за вихідним № 11-22323/25, листом від 25.12.2025 за вихідним № 11-25944/25 позивач щомісяця звертався до головного розпорядника бюджетних коштів з проханням виділити додаткові бюджетні асигнування для бюджетної програми 0501150 для подальшого виконання судових рішень, прийнятих на користь суддів та працівників апаратів судів.
Однак, головний розпорядник бюджетних коштів зазначає наступне:
«Виконання судових рішень, ухвалених на користь суддів, здійснюється згідно із законодавством України за рахунок коштів бюджетної програми 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів, працівників апаратів судів та працівників органів і установ системи правосуддя» (далі – Програма), головним розпорядником якої є ДСА України, у межах передбачених бюджетних призначень на відповідний бюджетний період.
Ураховуючи, що всі затверджені за програмою видатки в розмірі 10,0 млн грн розподілені між розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня, ДСА України наразі не має можливості виділити додаткові бюджетні асигнування на зазначені у листах цілі.
ДСА України листами від 03.02.2025 № 11-2404/25, від 06.03.2025 № 11-4566/25, від 07.04.2025 № 11-6770/25 та від 12.05.2025 № 11-9437/25 зверталось до Комітету Верховної Ради України з питань бюджету із пропозицією щодо внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» у частині збільшення бюджетних призначень за Програмою.
Листами від 17.02.2025 № 08020-01-2/5032, від 02.04.2025 № 08020-09-6/9609, від 30.04.2025 № 08020-09-6/12329 та від 28.05.2025 № 08020-09-6/15313 Міністерством фінансів України пропозиції ДСА України не були підтримані, так як у період продовження дії воєнного стану наявні фінансові ресурси держави насамперед спрямовуються на виконання завдань щодо відсічі збройної агресії, забезпечення недоторканості державного кордону та захисту держави, забезпечення життєво необхідних потреб жителів, реалізації заходів територіальної оборони та захисту безпеки населення.
Тому, з огляду на зазначене та враховуючи численні звернення від судів, органів та установ системи правосуддя, ДСА України листом від 26.08 2025 № 11-17114/25 вчергове звернулось до Комітету Верховної Ради України з питань бюджету із пропозицією щодо внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» у частині збільшення бюджетних призначень за Програмою на суму 2 315,5 млн гривень.»
На лист територіального управління від 14.01.2026 за вихідним № 04-45/92-26 ДСА України направило відповідь з наступним змістом:
«Так, Законом України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» за Програмою затверджені видатки у розмірі 10,0 млн. грн., що розподілені між судами, органами та установами системи правосуддя.
ДСА України 14.01.2026 затверджений кошторис на 2026 рік Територіальному управлінню ДСА України у Харківській області за Програмою у сумі 28,3 тис. гривень.»
Кошторис по зазначеній бюджетній програмі на 2026 рік становить 28,3 тис. гривень. Одразу після надходження бюджетних асигнувань, вищевказане судове рішення буде виконано Територіальним управлінням в порядку черговості.
На лист територіального управління від 12.05.2026 за вихідним № 04-45/1340/26 ДСА України направило відповідь від 29.05.2026 за вихідним № 11-2689/26 з наступним змістом:
«ДСА України листами від 03.03.2026 № 11-4560/26, від 14.04.2026 3 11-8187/26 та від 11.05.2026 № 11-10220/26 зверталась до Комітету Верховної Ради України з питань бюджету із пропозиціями щодо внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» у частин збільшення бюджетних призначень за Програмою.
Однак листами від 25.03.2026 № 08020-01-2/8480, від 22.04.2026 № 08020-09-6/11250 та від 21.05.2026 № 08020-09-6/14134 Міністерством фінансів України зазначені пропозиції не було підтримано, так як у період продовження дії воєнного стану наявні фінансові ресурси держави насамперед спрямовуються на виконання завдань щодо відсічі збройної агресії, забезпечення недоторканості державного кордону та захисту держави, забезпечення життєво необхідних потреб жителів, реалізації заходів територіальної оборони та захисту безпеки населення».
На сьогоднішній день, територіальне управління не отримало відповіді від ДСА України на лист від 02.06.2026 за вихідним № 04-45/1512/26.
Отже, територіальне управління вживає усі можливі заходи, для виконання рішень, прийнятих на користь суддів, працівників апаратів судів та працівників органів і установ системи правосуддя з бюджетної програми 0501150, а рішення не виконуються в повному обсязі не з вини чи прямого умислу територіального управління, а з поважної причини – відсутності бюджетних асигнувань та неможливості їх виділення ГОЛОВНОМУ РОЗПОРЯДНИКУ БЮДЖЕТНИХ КОШТІВ – ДСА України.
Усталеною правовою позицією Верховного Суду, сформованою у постановах від 21.11.2018 у справі №373/436/17, від 15.05.2020 у справі №812/1813/18, від 21.05.2020 у справі №310/6910/16-а та від 19.02.2020 у справі №821/1491/17, невиконання боржником судового рішення в частині виплати грошових коштів стягувачу за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів, не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Таким чином, суд зазначає, що позивачем вживались заходи для виконання судового рішення у межах наданих повноважень та бюджетних асигнувань, державним виконавцем не надано належної оцінки фактичним обставинам, які унеможливлювали повне та своєчасне виконання рішення, оскаржувана постанова державного виконавця винесена без належного з`ясування причин часткового невиконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.12.2023 у справі № 520/23556/23 без урахування принципів розумності, пропорційності та добросовісності.
Таким чином, постанова державного виконавця не відповідає вимогам законодавства та порушує права та законні інтереси позивача.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що постанова головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській та Харківській областях Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України від 03.06.2026 у виконавчому провадженні № 75989743 про накладення штрафу, є протиправною та такою, що підлягає скасуванню.
Отже, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 2 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.
Керуючись статтями 14, 243-246, 271-272, 287, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області (майдан Героїв Небесної Сотні, буд. 36, корпус 2, м. Харків, Харківський р-н, Харківська обл., 61001, ЄДРПОУ 26281249) до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській та Харківській областях Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (вул. Ярослава Мудрого, буд. 26, м. Харків, Харківський р-н, Харківська обл., 61024, ЄДРПОУ 45752470), третя особа - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про визнання протиправною та скасування постанови - задовольнити.
Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській та Харківській областях Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України від 03.06.2026 у виконавчому провадженні № 75989743 про накладення штрафу.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя   М.М.Панов