Справа № 650/6822/25
провадження № 2/650/1278/26

Р І Ш Е Н Н Я
 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2026 року Великоолександрівський районний суд Херсонської області 
в складі: головуючого – судді Сікори О.О.,
за участю секретаря – Завістовської Л.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному провадженні в селищі Велика Олександрівка цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ», представник позивача - адвокат Ткаченко Юлія Олегівна, до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,

в с т а н о в и в :

Представник позивача звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» заборгованість за договором позики № 75263993 від 22 червня 2021 року в розмірі 8 555,45 грн, з яких: 2 540,00 грн - заборгованість за основною сумою боргу, 6 015,45 грн - заборгованість за процентами.
Щодо судових витрат представник позивача просить стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 2 422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4 500,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що 22 червня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено договір позики № 75263993, за умовами якого відповідачу надано грошові кошти в розмірі 2 540,00 грн строком на 30 днів зі сплатою процентів у розмірі 1,99 % на день.
Представник позивача вказав, що договір укладено в електронній формі та підписано відповідачем шляхом використання одноразового ідентифікатора O90d4n3Wkg, який був направлений на зазначену відповідачем електронну адресу. На підтвердження факту укладення договору позивачем додано договір позики та довідку про ідентифікацію відповідача.
Також представник позивача зазначив, що первісний кредитор виконав свої зобов`язання за договором та перерахував відповідачу грошові кошти в розмірі 2 540,00 грн за посередництвом платіжної установи ТОВ «ФК Фінекспрес» на банківську платіжну картку № НОМЕР_1 . Факт перерахування коштів підтверджується платіжною інструкцією, листом ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та довідкою ТОВ «ФК Фінекспрес».
Відповідач свої зобов`язання за договором позики належним чином не виконав, отримані грошові кошти та проценти за користування ними не повернув, у зв`язку з чим утворилася заборгованість у загальному розмірі 8 555,45 грн.
19 листопада 2021 року ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило право вимоги за договором позики № 75263993 на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» на підставі договору факторингу № 1911. У подальшому 03 квітня 2023 року ТОВ «Фінансова компанія управління активами» відступило відповідне право вимоги на користь ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» на підставі договору факторингу № 030423-ФК.
З огляду на викладене представник позивача вказав, що ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» набуло право грошової вимоги до відповідача за договором позики № 75263993 від 22 червня 2021 року, а тому має право вимагати стягнення заборгованості в судовому порядку.
У відзиві на позов відповідач ОСОБА_1 частково заперечив проти задоволення позовних вимог.
Відповідач зазначив, що не заперечує проти стягнення фактично отриманої суми позики в розмірі 2 540,00 грн, а також процентів, нарахованих у межах строку дії договору позики, тобто за 30 календарних днів, у розмірі 1 516,38 грн. Загалом, на думку відповідача, обґрунтованою є заборгованість у розмірі 4 056,38 грн.
В іншій частині позовних вимог відповідач просив відмовити, оскільки вважає безпідставним нарахування процентів після закінчення строку дії договору позики, тобто після 22 липня 2021 року. Відповідач вказав, що договором позики № 75263993 від 22 червня 2021 року визначено строк користування позикою 30 днів, а тому проценти за користування коштами можуть бути нараховані лише в межах цього строку.
Правила надання грошових коштів у позику, на які посилається позивач як на підставу для нарахування процентів за понадстрокове користування позикою, ним не підписувалися, з ними його не ознайомлювали, а тому такі Правила не можуть вважатися складовою частиною договору позики та підтверджувати узгодження сторонами умов щодо пролонгації строку користування позикою.
Крім того, відповідач послався на правові висновки Верховного Суду та Великої Палати Верховного Суду щодо припинення права кредитодавця нараховувати договірні проценти після спливу визначеного договором строку кредитування. Відповідач вказав, що після закінчення строку кредитування права кредитора можуть бути захищені у порядку, передбаченому статтею 625 ЦК України, однак позивач таких вимог не заявляв.
Щодо витрат на професійну правничу допомогу відповідач зазначив, що заявлена позивачем сума в розмірі 4 500,00 грн є завищеною, не відповідає критеріям розумності та співмірності, зважаючи на малозначність справи, ціну позову, типовий характер позовної заяви та його майновий стан. У зв`язку з цим відповідач просив врахувати положення статей 137, 141 ЦПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат.
З огляду на викладене відповідач просить позов ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» задовольнити частково, стягнувши з нього заборгованість за договором позики № 75263993 від 22 червня 2021 року в розмірі 4 056,38 грн, з яких: 2 540,00 грн - заборгованість за основною сумою позики, 1 516,38 грн - проценти за користування позикою, а в іншій частині позовних вимог відмовити.
У відповіді на відзив представник позивача зазначив, що доводи відповідача не спростовують заявлених позовних вимог та не є підставою для часткової відмови в їх задоволенні.
Представник позивача вказав, що договором позики № 75263993 від 22 червня 2021 року та Правилами надання грошових коштів у позику, з якими відповідач ознайомився до укладення договору, було передбачено можливість нарахування процентів за понадстрокове користування позикою. На підтвердження цього представник позивача послався на пункт 5.2 договору позики та пункт 6.5 Правил, відповідно до яких у разі несвоєчасного повернення позики товариство має право нараховувати проценти у розмірі, передбаченому договором, але не більше ніж за 90 календарних днів.
Також представник позивача зазначив, що договір позики укладено в електронній формі відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», а тому посилання відповідача на те, що Правила не містять його власноручного підпису, не спростовує факту погодження ним умов договору. Представник позивача вказав, що без ознайомлення з договором та Правилами, а також без акцепту оферти за допомогою одноразового ідентифікатора, укладення електронного договору позики було б технічно неможливим.
Представник позивача також зазначив, що посилання відповідача на судову практику у спорах за участю АТ КБ «ПриватБанк» є помилковим, оскільки такі правовідносини не є тотожними зі спірними правовідносинами у цій справі. На відміну від кредитних договорів, укладених у паперовій формі, спірний договір був укладений в електронній формі, із зазначенням посилання на Правила та підтвердженням волевиявлення відповідача шляхом використання одноразового ідентифікатора.
Крім того, представник позивача вказав, що нарахування процентів здійснено відповідно до умов договору та Правил, у межах періоду до відступлення права вимоги первісним кредитором, а додаткових нарахувань після переходу права вимоги позивач не заявляє.
Щодо витрат на професійну правничу допомогу представник позивача зазначив, що їх розмір підтверджено належними доказами, зокрема договором про надання правничої допомоги, актами приймання-передачі наданих послуг та платіжними документами. Заявлена сума витрат є реальною, обґрунтованою та співмірною зі складністю справи, обсягом підготовлених процесуальних документів і значенням справи для позивача.
Також представник позивача зазначив, що відповідач не надав належних і допустимих доказів на спростування позовних вимог, не подав контррозрахунку заборгованості, а його доводи фактично зводяться до незгоди з доказами позивача та їх оцінкою.
Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників.
Дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши надані сторонами докази у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин, суд дійшов таких висновків.
Суд встановив, що 22 червня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено договір позики № 75263993, за умовами якого відповідачу надано грошові кошти в розмірі 2 540,00 грн.
Відповідно до пунктів 2.1, 2.2, 2.3 договору позики № 75263993 від 22 червня 2021 року сума позики становила 2 540,00 грн, строк позики - 30 днів, базова процентна ставка - 1,99 % на день.
Договір позики укладено в електронній формі. Зі змісту договору та довідки про ідентифікацію вбачається, що відповідач підписав договір шляхом використання одноразового ідентифікатора O90d4n3Wkg, направленого на електронну адресу, зазначену під час оформлення договору.
Відповідно до статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір є домовленістю двох або більше сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформленою в електронній формі.
Згідно з частиною першою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти однією стороною та її прийняття другою стороною.
Відповідно до частини дванадцятої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
За змістом статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронного правочину є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, якщо інше не передбачено законом або домовленістю сторін.
Отже, сам по собі факт укладення договору позики в електронній формі не свідчить про його недійсність або неукладеність. Наявність у матеріалах справи договору позики, довідки про ідентифікацію відповідача та використання одноразового ідентифікатора підтверджує укладення між первісним кредитором та відповідачем договору позики в електронній формі.
Факт перерахування коштів відповідачу підтверджується наданими позивачем доказами, зокрема платіжною інструкцією № 91810b43-4989-4d2d-9a11-137091be8911 від 22 червня 2021 року, листом ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» № 08/10/25-12485 від 08 жовтня 2025 року та довідкою ТОВ «ФК Фінекспрес» № КД-000057719/ТНПП від 08 жовтня 2025 року, з яких вбачається здійснення платіжної операції на банківську платіжну картку № НОМЕР_1 у розмірі 2 540,00 грн.
Крім того, у відзиві на позов відповідач фактично не заперечив отримання суми позики в розмірі 2 540,00 грн та визнав наявність обов`язку повернути зазначену суму. Також відповідач не заперечив проти стягнення процентів, нарахованих у межах 30-денного строку користування позикою, у розмірі 1 516,38 грн.
Відповідно до частини першої статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.
З огляду на зміст поданого відзиву, а також наявні у справі письмові докази, суд не має сумніву щодо факту укладення договору позики, отримання відповідачем грошових коштів у розмірі 2 540,00 грн та неповернення цієї суми позики.
Щодо переходу права вимоги суд зазначає таке.
19 листопада 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» укладено договір факторингу № 1911, за умовами якого первісний кредитор відступив новому кредитору право грошової вимоги до боржників, у тому числі за договором позики № 75263993 від 22 червня 2021 року.
03 квітня 2023 року між ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» укладено договір факторингу № 030423-ФК, за умовами якого ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» набуло право грошової вимоги до боржників, у тому числі до ОСОБА_1 за договором позики № 75263993.
Факт переходу права вимоги до позивача підтверджується договорами факторингу, актами приймання-передачі реєстрів заборгованостей та витягами з реєстрів прав вимоги, які містяться у матеріалах справи.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином.
Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі та на умовах, які існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Отже, ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» є належним позивачем у цій справі, оскільки набуло право грошової вимоги до відповідача за договором позики № 75263993 від 22 червня 2021 року.
Разом з тим, спірним між сторонами є питання щодо розміру процентів, які підлягають стягненню з відповідача.
Позивач просить стягнути з відповідача проценти в розмірі 6 015,45 грн, посилаючись на умови договору позики та Правила надання грошових коштів у позику, які, на думку позивача, дозволяли нараховувати проценти не лише протягом 30-денного строку користування позикою, але й за період понадстрокового користування.
Відповідач заперечив проти такого розрахунку та зазначив, що проценти за договором могли нараховуватися лише у межах погодженого сторонами строку позики, тобто протягом 30 днів, а після спливу цього строку право кредитодавця нараховувати договірні проценти припинилося.
Оцінюючи ці доводи, суд виходить з такого.
Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.
Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
За змістом статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.
Разом з тим, право позикодавця нараховувати договірні проценти за користування позикою пов`язується саме зі строком правомірного користування коштами, який погоджений сторонами у договорі.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Після цього права та інтереси кредитора забезпечуються положеннями частини другої статті 625 ЦК України.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц та від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16, у яких зазначено, що нарахування процентів за користування кредитом поза межами строку кредитування є недопустимим, а після спливу строку кредитування кредитор має право на захист свого порушеного права у спосіб, визначений статтею 625 ЦК України.
Зі змісту договору позики № 75263993 від 22 червня 2021 року вбачається, що сторони прямо погодили строк позики - 30 днів. Отже, строк правомірного користування відповідачем грошовими коштами становив 30 календарних днів.
Позивач посилається на пункт 5.2 договору та пункт 6.5 Правил надання грошових коштів у позику, відповідно до яких кредитодавець мав право нараховувати проценти за понадстрокове користування позикою, але не більше ніж за 90 календарних днів.
Разом з тим, суд виходить з того, що такі умови фактично передбачають нарахування договірних процентів після закінчення строку кредитування, тобто після переходу правовідносин сторін з регулятивних у охоронні. У такому випадку проценти за користування коштами після спливу строку позики не можуть розглядатися як плата за правомірне користування позикою, оскільки після закінчення строку договору позичальник уже не має права користуватися коштами, а зобов`язаний їх повернути.
Сам факт того, що договором або Правилами передбачено можливість нарахування процентів за понадстрокове користування позикою, не змінює правової природи таких нарахувань після спливу строку кредитування. Після закінчення строку позики право кредитора підлягає захисту шляхом застосування наслідків прострочення виконання грошового зобов`язання, зокрема відповідно до статті 625 ЦК України, однак таких вимог позивач у цій справі не заявляв.
Посилання представника позивача на те, що закінчення строку дії договору не припиняє самого зобов`язання, суд враховує, однак зазначене не спростовує висновку про припинення права кредитодавця нараховувати саме договірні проценти після спливу визначеного договором строку кредитування.
Дійсно, неповернення боргу після закінчення строку договору не припиняє обов`язку боржника повернути суму позики. Однак існування невиконаного грошового зобов`язання не означає автоматичного права кредитора продовжувати нарахування договірних процентів як плати за користування кредитом після закінчення строку, на який такий кредит був наданий.
Тому суд відхиляє доводи позивача в частині правомірності нарахування процентів за користування позикою за весь заявлений період у розмірі 6 015,45 грн.
Водночас суд погоджується з доводами відповідача про те, що проценти за користування позикою підлягають стягненню в межах погодженого сторонами 30-денного строку користування коштами.
Розмір таких процентів становить 1 516,38 грн, виходячи з такого розрахунку: 2 540,00 грн х 1,99 % х 30 днів = 1 516,38 грн.
Зазначений розрахунок відповідає умовам договору позики щодо суми позики, строку користування та розміру процентної ставки. Крім того, саме такий розмір процентів визнав відповідач у відзиві на позов, і позивач не надав переконливих доводів, які б спростовували правильність такого розрахунку в межах 30-денного строку дії договору.
Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором позики № 75263993 від 22 червня 2021 року в загальному розмірі 4 056,38 грн, з яких: 2 540,00 грн - заборгованість за основною сумою позики, 1 516,38 грн - проценти за користування позикою в межах строку дії договору.
У задоволенні позовних вимог у частині стягнення процентів понад зазначений розмір слід відмовити, оскільки такі проценти нараховані після спливу погодженого сторонами строку користування позикою, а вимоги про стягнення сум, передбачених статтею 625 ЦК України, позивачем не заявлялися.
Щодо витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає таке.
Позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4 500,00 грн.
На підтвердження понесення таких витрат позивач надав договір про надання правничої допомоги № 25-08/25/ФП від 25 серпня 2025 року, витяг з акту приймання-передачі наданої правничої допомоги, акт приймання-передачі справ на надання правничої допомоги, ордер адвоката та платіжний документ на підтвердження оплати послуг.
Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.
Відповідно до частини третьої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт, виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно з частиною четвертою статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі складністю справи, виконаними адвокатом роботами, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та значенням справи для сторони.
Відповідач заперечив проти стягнення витрат на професійну правничу допомогу в повному обсязі, посилаючись на їх неспівмірність, типовий характер справи, незначну ціну позову та власний майновий стан.
Оцінюючи заявлений розмір витрат, суд враховує, що справа є малозначною, має типовий характер, стосується стягнення заборгованості за договором позики, не містить складного предмета доказування, а значна частина поданих позивачем процесуальних документів має стандартизований характер.
Разом з тим, суд враховує, що адвокатом було підготовлено позовну заяву, здійснено аналіз наявних документів, подано відповідь на відзив, а факт понесення витрат підтверджено письмовими доказами.
З огляду на часткове задоволення позову, ціну задоволених вимог, обсяг наданої правничої допомоги, характер спору та критерії розумності і співмірності, суд вважає, що витрати на професійну правничу допомогу підлягають розподілу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Позов заявлено на суму 8 555,45 грн. Суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог на суму 4 056,38 грн, що становить приблизно 47,41 % від заявленої суми.
Тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу пропорційно до задоволеної частини позовних вимог у розмірі 2 133,45 грн.
Щодо судового збору суд зазначає, що відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволені частково, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволеної частини позову, тобто в розмірі 1 148,85 грн із заявлених до стягнення 2 422,40 грн.
Керуючись вищенаведеними положеннями ЦПК України, Великоолександрівський районний суд Херсонської області

в и р і ш и в :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ», код ЄДРПОУ 43311346, заборгованість за договором позики № 75263993 від 22 червня 2021 року в розмірі 4 056,38 грн, з яких: 2 540,00 грн - заборгованість за основною сумою позики; 1 516,38 грн - заборгованість за процентами за користування позикою.
У задоволенні іншої частини позовних вимог про стягнення заборгованості за процентами відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ», код ЄДРПОУ 43311346, судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 1 148,53 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ», код ЄДРПОУ 43311346, витрати на професійну правничу допомогу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 2 133,58 грн.
У задоволенні іншої частини вимог про стягнення судових витрат відмовити.
Рішення суду може бути оскаржено до Херсонського апеляційного суду через Великоолександрівський районний суд Херсонської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено 19 червня 2026 року.

Суддя:    __________________    О.О. Сікора