Справа № 650/7468/25
Провадження № 2/650/163/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2026 року Великоолександрівський районний суд Херсонської області в складі:
головуючого судді    Ковальчук О. В.,
з участю:
секретаря судового засідання   Чечун В.Ф.,
справа № 650/7468/25
сторони справи:
позивач       ОСОБА_1 ,
відповідач       ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Велика Олександрівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

представник позивача     ОСОБА_3 ,
представник відповідача    ОСОБА_4 ,

УСТАНОВИВ :

Представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому просить до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_5 у розмірі 1/4 (25%) від усіх видів його доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з цим позовом і до повноліття дитини; витребувати у відповідача, банків та роботодавця такі документи: копії контрактів моряка, копію морської книжки, довідку про зарплату за останні 3 роки, виписки з усіх банківських рахунків відповідача за останні 3 роки, інформацію про валютні надходження, премії та додаткові виплати; встановити заборгованість відповідача по аліментах за минулий період, виходячи з підвищених потреб дитини, її інвалідності та фактичної відсутності матеріальної участі відповідача у лікуванні та реабілітації; стягнути з відповідача додаткові витрати на лікування та реабілітацію дитини, підтверджені медичними та фінансовими документами.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що 22 серпня 2020 року у Позивачки з Відповідачем від шлюбу народилася донька - ОСОБА_6 . ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після народження доньки Відповідач не виявляв до неї ані особливої любові, ані уваги, ані піклування, а ні будь-якого інтересу та перестав майже зовсім виказувати інтерес до подружнього життя з Позивачкою. Згодом (приблизно у 2021 році) шлюбні відносини між Позивачкою та Відповідачем припинилися повністю, вони перестали вести спільне господарство, а також стали проживати окремо один від одного. Відповідач, не лише не виказував батьківського піклування про доньку, а й взагалі усунувся навіть від надання матеріальної допомоги на утримання дитини, яка була конче необхідна дитині в тому числі на лікування та реабілітацію. Усі витрати по утриманню дитини взяла на себе Позивачка. Після повномасштабного вторгнення рф в України Відповідач, наскільки відомо Позивачці, зі слів інших осіб, залишив територію України, виїхавши до Європи у 2022 році, та будь-який зв`язок з ним було втрачено. Рішенням Широківського районного суду Дніпропетровської області від 03.10.2022 по справі № 197/467/22, шлюб між Позивачкою та Відповідачем був розірваний. Стан здоров`я дитини визначає обов`язок відповідача забезпечувати підвищені витрати. Дитина, а саме ОСОБА_6 , має інвалідність, зокрема — ДЦП та парез правої руки. Вказане підтверджується медичними висновками та довідками ЛКК. Витрати на лікування є величезними, щомісячними та необхідними для перспектив позитивної динаміки та повноцінного покращення функціональності верхньої та нижньої кінцівок. Усі ці витрати протягом багатьох років Позивачка несе самостійно, оскільки Відповідач фактично не бере участі в житті та забезпеченні дитини. ОСОБА_2 зобов`язаний компенсувати свою частку витрат, які він не сплачував протягом років, та надалі зобов`язаний брати участь в утриманні дитини.
Ухвалою суду від 18.12.2025 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 
Ухвалою суду від 27.01.2026 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду.
Представником відповідача до суду подано відзив на позовну заяву.
Будь-яких інших процесуальних дій по справі не вчинялося.
Позивач в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належим чином. 
Представник позивача – адвокат Мієнко Р.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити з підстав викладених у позові.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.
Представник відповідача – адвокат Бурлак М.В. в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, а саме в частині стягнення аліментів, з підстав викладених у відзиві, а саме 
Суд, дослідивши матеріали справи, докази, надані позивачем, приходить до наступного висновку.
Щодо стягнення аліментів.
Відповідно до свідоцтва про народження сторони є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого Високопільським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 61.
Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки повинні утримувати своїх дітей до досягнення ними віку повноліття.
Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину, згідно ч.1 ст.181 СК України, визначаються за домовленістю між ними.
За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.
Статтею 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Враховуючи, що позивач просить стягувати аліменти у твердій грошовій сумі хоча відповідач офіційно і працевлаштований, суд погоджується, що можливо визначити спосіб виконання відповідачем обов`язку по утриманню дитини у твердій грошовій сумі.
На підставі ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, які суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на утримання неповнолітньої дитини, суд на підставі ст.182 СК України враховує матеріальний стан сторін, що відповідач є працездатним, має задовільний стан здоров`я, оскільки інше не доведено, тому має можливість надавати допомогу дитині та виконувати покладені на нього законом аліментні обов`язки, крім того враховує позицію відповідача щодо визнання позовних вимог.
На підставі викладеного, позовні вимоги підлягають задоволенню.
Одночасно суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам, що відповідно до ст.192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них, а також положення ст.185 Сімейного кодексу України щодо обов`язку того з батьків, з кого присуджено аліменти на дитину, брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами.
Відповідно до ст.79 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Судові витрати відносяться на рахунок відповідача відповідно до ст.141 ЦПК України.
Щодо стягнення додаткових витрат на дитину.
Положеннями ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 року, визначено право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до ч.10 ст.7 СК України кожен у часник сімейних відносин має право на судовий захист.
Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).
Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.
Так, поряд із аліментами на утримання дитини батьки повинні сплачувати кошти на покриття додаткових витрат на дитину.
Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається даною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку.
Відповідно до даної норми обов`язок брати участь у додаткових витратах на дитину поширюється не лише на тих батьків, хто сплачує аліменти, а й на того з батьків, до якого позов про стягнення аліментів не пред`являвся. У такому випадку такий із батьків зобов`язаний нести додаткові витрати на дитину.
Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.
Частина 2 статті 185 СК України передбачає, що розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.
Розмір коштів, що стягуються на додаткові витрати, не може бути більше самих додаткових витрат. Суд вирішує, в якій мірі кожен і з батьків зобов`язаний приймати участь в цих витратах, виходячи з матеріального та сімейного положення сторін та інших інтересів та обставин, що мають істотне значення, що визначаються так само, як і стягненні аліментів відповідно до ст. ст. 181, 182 СК України. У випадку, коли матеріальне положення батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, додаткові витрати можуть бути компенсовані лише частково.
Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. Враховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одного із батьків у твердій грошовій сумі.
Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).
Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення. Причому, якщо причина, що зумовила додаткові витрати, є триваючою (тяжка хвороба або каліцтво) додаткові витрати можуть фінансуватися наперед із вказівкою або без вказівки кінцевого терміну їх виплати.
Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).
Так, судом встановлено, що відповідно до висновку № 47 про дитину-інваліда віком до 18 років, що ОСОБА_6 , має інвалідність, зокрема — ДЦП та парез правої руки. Дитина отримала реабілітаційні заходи в ТОВ «РОЯЛ МЕДІКАЛ ІНДУСТРІЯ» на загальну суму 16 000 гривень, що підтверджується калькаляцією вартості та Київському міському центрі реабілітації дітей з інвалідністю на загальну суму 16 000 гривень. Загальна сума понесених витрат становить 32 000 гривень. Стягненню з відповідача підлягає 50% з загальної суми понесених витрат.
Щодо стягнення аліментів за минулий період.
Частиною 1ст. 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.
Відповідно до ч. 2 ст. 191 СК України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.
Тлумачення ч. 2 ст.191 СК України свідчить, що при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів за минулий час позивач має довести такі обставини: 1) вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача протягом періоду, за який позивач просить стягнути аліменти; 2) неможливість одержання аліментів у зв`язку з ухиленням відповідача у цей період від їх сплати.
Ухилення від сплати аліментів - це винна протиправна поведінка, тобто свідоме невиконання своїх обов`язків в умовах, коли позивач звертався до відповідача особисто із вимогою про сплату коштів, необхідних для утримання дитини.
Ухилення від сплати аліментів може виражатися у тому, що зобов`язана особа ухилялась від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи), не реагувала на направлені їй листи, та інші подібні дії.
Обов`язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність позивачем вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та неможливість їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати.
Вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час мають бути підтверджені офіційними зверненнями стягувача до платника аліментів за вказаний період, за відсутності таких доказів вимоги є необґрунтованими й задоволенню не підлягають.
Постановою КЦС ВС від 18.05.2020 (справа №215/5867/17) сформовано правову позицію, про те, що частиною другою статті 191 СК України передбачено, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Аналіз наведеної норми закону дає підстави для висновку, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести такі обставини як вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача та ухилення відповідача від надання утримання дитині.
З позовом про стягнення аліментів з відповідача позивачка звернулася до суду у в грудні 2025 року. Належних та достатніх доказів того, що вона раніше вживала заходів щодо одержання від відповідача аліментів на утримання дитини, суду не надано.
Судові витрати відносяться на рахунок відповідача відповідно до ст.141 ЦПК України.
Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263, 264,265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , рнокпп НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 аліменти на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 (однієї четвертої) частки заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09.12.2025 року і до досягнення дитиною повноліття.
Допустити негайне виконання цього рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в сумі 16000 (шістнадцять тисяч) гривень 00 копійок.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 1331,20 грн
В решті позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржене до Херсонського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Складання повного тексту судового рішення відкласти не більше як на десять днів з дня закінчення розгляду справи, і визначити дату складення повного судового рішення 05.06.2026 року.

Суддя        О. В. Ковальчук