УХВАЛА

13 травня 2026 року 
м. Київ

cправа № 906/69/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Рогач Л. І. - головуючої, Краснова Є. В., Мачульського Г. М.,
перевіривши матеріали касаційної скарги заступника керівника Житомирської обласної прокуратури
на рішення Господарського суду Житомирської області від 29.08.2025 та
на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 03.12.2025
у справі за позовом заступника керівника Житомирської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Житомирської обласної ради
до 1) Горщиківської сільської ради, 2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Омелянівський кар`єр",
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: 1) Дочірнє підприємство "Коростенський лісгосп АПК" Житомирського обласного комунального агролісогосподарського підприємства "Житомироблагроліс" Житомирської обласної ради, 2) Житомирське обласне комунальне агролісогосподарське підприємство "Житомироблагроліс" Житомирської обласної ради,
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів - Житомирська обласна державна адміністрація,
про витребування земельних ділянок,
ВСТАНОВИВ:
Заступник керівника Житомирської обласної прокуратури (далі - Прокурор, скаржник) в інтересах держави в особі Житомирської обласної ради (далі - позивач) звернувся до суду з позовом про витребування з незаконного володіння відповідачів у власність позивача земельних ділянок з кадастровими номерами 1822381200:03:000:0085, 1822381200:03:000:0084, 1822381200:09:000:0062, 1822381200:09:000:0061.
Позов обґрунтовано порушенням вимог статей 20, 21, 122 та 149 Земельного кодексу України, а саме незаконною зміною цільового призначення земельних ділянок лісогосподарського призначення з кадастровими номерами 1822381200:09:000:0002, 1822381200:03:000:0002, 1822381200:09:000:0004, з яких сформовані спірні земельні ділянки, і їх незаконне вилучення у Дочірнього підприємства "Коростенський лісгосп АПК" Житомирського обласного комунального агролісогосподарського підприємства "Житомироблагроліс" Житомирської обласної ради шляхом припинення права постійного користування такими земельними ділянками.
Господарський суд Житомирської області рішенням від 29.08.2025, залишеним без змін Північно-західним апеляційним господарським судом у постанові від 03.12.2025, у задоволенні позову відмовив.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що спірні земельні ділянки належать на праві власності державі в особі Житомирської обласної державної адміністрації та не могли бути передані у комунальну власність Горщиківської сільської ради на підставі пункту 24 Перехідних положень Земельного кодексу України, оскільки є землями лісогосподарського призначення, а отже підпадають під виключення для застосування зазначеного пункту. З огляду на зазначене суд вказав, що Прокурор не довів наявність підстав для захисту інтересів держави у спірних правовідносинах в особі Житомирської обласної ради.
Суд апеляційної інстанції взяв до уваги те, що Господарський суд міста Києва розглядав справу № 910/19625/17 за позовом заступника прокурора Житомирської області в інтересах держави до Житомирської обласної державної адміністрації, треті особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Дочірнє підприємство "Коростенський лісгосп АПК" Житомирського обласного комунального агролісогосподарського підприємства "Житомироблагроліс" Житомирської обласної ради, Житомирська обласна рада, про визнання незаконним та скасування розпорядження голови Житомирської обласної державної адміністрації від 31.08.2017 № 344 "Про реалізацію повноваження у сфері розпорядження землями".
Позовні вимоги у справі № 910/19625/17 мотивовані тим, що спірне розпорядження прийнято з порушенням вимог статті 144 Земельного кодексу України та Порядку підготовки та внесення до органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування клопотань з питань дотримання вимог земельного законодавства, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 27.08.2014 № 317, а голова облдержадміністрації, приймаючи 31.08.2017 спірне розпорядження № 344, безпідставно здійснив розпорядження землями комунальної власності, припинення права постійного користування комунального спеціалізованого лісогосподарського підприємства такими землями припиняє їх використання для потреб лісового господарства, що є зміною цільового призначення вказаних земельних ділянок. Водночас положеннями частини сьомої статті 20 Земельного кодексу України передбачено, що зміна цільового призначення земельних ділянок природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, історико-культурного, лісогосподарського призначення, що перебувають у державній чи комунальній власності, здійснюється за погодженням з Кабінетом Міністрів України. Разом з тим, жодного погодження на таку зміну Житомирська обласна державна адміністрація не отримала.
Господарський суд міста Києва рішенням від 24.05.2018 у справі №910/19625/17 позов задовольнив. Північний апеляційний господарський суд постановою від 13.11.2018 вказане рішення Господарського суду міста Києва від 24.05.2018 скасував та ухвалив нове рішення, яким у задоволенні позову відмовив. Верховний Суд у постанові від 26.02.2019 залишив без змін постанову суду апеляційної інстанції від 13.11.2018.
Колегія суддів апеляційної інстанції взяла до уваги також те, що після прийняття головою Житомирської обласної державної адміністрації розпорядження від 31.08.2017 № 344, яким припинено право постійного користування Дочірнього підприємства "Коростенський лісгосп АПК" Житомирського обласного комунального агролісогосподарського підприємства "Житомироблагроліс" Житомирської обласної ради на земельні ділянки лісогосподарського призначення з кадастровими номерами 1822381200:09:000:0002 площею 8,4490 га, 1822381200:03:000:0002 площею 68,4284 га, 1822381200:09:000:0004 площею 9,7841 га, за результатами розроблення технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель із частини зазначених земельних ділянок сформовано нові земельні ділянки з кадастровими номерами: 1822381200:03:000:0085 площею 14,5631 га, 1822381200:03:000:0084 площею 0,2406 га, 1822381200:09:000:0062 площею 8,9208 га та 1822381200:09:000:0061 площею 0,2000 га, цільове призначення - 11.01 для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємствами, що пов`язані з користуванням надрами, форма власності - державна.
Суд апеляційної інстанції, переглядаючи рішення суду першої інстанції, врахувавши висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 26.02.2019 у справі № 910/19625/17, згідно з яким земельні ділянки з кадастровими номерами 1822381200:03:000:0002, 1822381200:09:000:0004, 1822381200:09:000:0002 лісогосподарського призначення перебувають у державній власності в особі Житомирської обласної державної адміністрації, погодився із висновком суду першої інстанції, що земельні ділянки, що є предметом розгляду цієї справи та були виділені із зазначених земельних ділянок, теж належать на праві власності державі в особі Житомирської обласної державної адміністрації та не могли бути передані у комунальну власність Горщиківської сільської ради на підставі пункту 24 Перехідних положень Земельного кодексу України, адже є землями лісогосподарського призначення. 
З огляду на викладене, колегія дійшла висновку, що Прокурор не довів підстави для захисту інтересів держави у спірних правовідносинах в особі Житомирської обласної ради. Звернення Прокурора в інтересах держави в особі неналежного позивача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.
Суд апеляційної інстанції вказав, що реєстрація права власності на земельні ділянки за Горщиківською сільською радою здійснена відповідно до Закону України від 28.04.2021 №1423-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин", який передбачає передачу земель державної власності у комунальну власність територіальних громад. Договори оренди, укладені між Житомирською обласною радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "Омелянівський кар`єр", є чинними і приносять громаді дохід. Таким чином, порушення прав держави або громад Прокурором у цьому випадку не доведено.
Прокурор звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Господарського суду Житомирської області від 29.08.2025 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 03.12.2025, у якій просив, зокрема, оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.
Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду вказану касаційну скаргу передано на розгляд колегії суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду: Рогач Л. І. - головуюча, Краснов Є. В., Мачульський Г. М.
Верховний Суд ухвалою від 01.04.2026 повернув вказану касаційну скаргу на підставі частини четвертої статті 174, пункту 4 частини четвертої статті 292 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) з підстав того, що скаржник не усунув недоліки касаційної скарги та не обґрунтував належним чином підстав для оскарження рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції.
До Верховного Суду від Житомирської обласної прокуратури через підсистему "Електронний суд" з Електронного кабінету Прокурора 07.04.2026 повторно надійшла касаційна скарга на рішення Господарського суду Житомирської області від 29.08.2025 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 03.12.2025, у якій скаржник просив, зокрема, оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог Прокурора, а також поновити строк на касаційне оскарження.
Верховний Суд ухвалою від 21.04.2026 вдруге подану касаційну скаргу Житомирської обласної прокуратури залишив без руху, встановив строк для усунення недоліків касаційної скарги протягом десяти днів з дня вручення цієї ухвали. Для усунення недоліків скаржнику необхідно було надати клопотання (заяву) про поновлення строку на касаційне оскарження з наведенням інших підстав для поновлення строку та доданням відповідних доказів, зазначенням інших обставин, які були об`єктивно непереборними для звернення до Верховного Суду, зокрема, безпосередньо після отримання копії ухвали Верховного Суду від 01.04.2026 у цій справі.
Від Житомирської обласної прокуратури до Верховного Суду через підсистему "Електронний суд" на виконання ухвали від 21.04.2026 надійшла заява, до якої додано клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження.
Наводячи інші підстави для поновлення строку на касаційне оскарження, Прокурор зазначає, що вперше касаційна скарга подана у межах строку касаційного оскарження, ухвалу Верховного Суду від 01.04.2026 доставлено до Електронного кабінету прокурора 03.04.2026 о 15:53, вдруге касаційну скаргу подано Прокурором у найкоротший строк - на четвертий день після отримання ухвали про повернення касаційної скарги (з урахуванням вихідних днів 04.04.2026 та 05.04.2026). Фактично, як зазначає Прокурор, скаргу було підготовлено та подано протягом двох робочих днів, що свідчить про виявлення належної зацікавленості у розгляді справи та відсутність пасивної поведінки.
Верховний Суд перевірив клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Господарського суду Житомирської області від 29.08.2025 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 03.12.2025 і зазначає таке.
Суд бере до уваги, що вперше касаційну скаргу у цій справі Прокурор подав в межах строку на касаційне оскарження відповідно до статті 288 ГПК України. Однак, вдруге касаційна скарга Прокурора після її повернення надійшла до Верховного Суду поза межами строку на касаційне оскарження рішення Господарського суду Житомирської області від 29.08.2025 та постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 03.12.2025, який закінчився 05.01.2026.
Згідно з частиною шостою статті 242 ГПК України днем вручення судового рішення є, зокрема, день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи, а якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення. 
Відповідно до інформації комп`ютерної програми "Діловодство спеціалізованого суду" копія ухвали Верховного Суду від 01.04.2026 про повернення касаційної скарги доставлена в електронний кабінет Прокурора в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі 03.04.2026 о 15:39, повідомлення про доставлення копії вказаної ухвали до електронного кабінету скаржника отримано Судом 03.04.2026 о 15:44. Вдруге касаційна скарга Прокурора у цій справі надійшла до Верховного Суду 07.04.2026. 
Відповідно до частини першої статті 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.
Можливість поновлення судом касаційної інстанції пропущеного строку не є необмеженою, а вирішення цього питання пов`язується з наявністю поважних причин пропуску строку звернення зі скаргою на судове рішення, у зв`язку з чим заявник має довести суду їх наявність та непереборність, оскільки в іншому випадку нівелюється значення чіткого окреслення законодавчо закріплених процесуальних строків. Суд має вказати підстави поновлення строку, і такі підстави мають бути об`єктивними і не можуть залежати від суб`єктивних чинників, якими керувався скаржник, та які призвели до пропуску строку на касаційне оскарження в даному випадку.
Отже, вирішення питання щодо поновлення строку перебуває в межах дискреційних повноважень суду, який має встановити наявність об`єктивно непереборних обставин, які перешкоджали вчасному зверненню зі скаргою на судове рішення, а заявник має довести суду їх наявність та непереборність, оскільки в іншому випадку нівелюється значення чіткого окреслення законодавчо закріплених процесуальних строків.
Суд звертає увагу, що звернення з касаційною скаргою є суб`єктивною дією скаржника, який зацікавлений у касаційному перегляді судового рішення та залежить від його волевиявлення.
З метою виконання процесуального обов`язку дотримання строку на касаційне оскарження судових рішень особа, яка має намір подати касаційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії, зокрема спрямовані на якісну підготовку касаційної скарги, яка за своїм змістом і формою буде відповідати усім вимогам процесуального закону.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка застосовується як джерело права при розгляді справ судами згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. Водночас такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби (рішення у справах "Мушта проти України", "Мельник проти України").
Складовою частиною принципу верховенства права є застосування принципу правової визначеності res judicata, який в контексті права на оскарження судового рішення визначає, що у кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності) (рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України", пункт 41).
Колегія суддів вказує, що твердження Прокурора про те, що скаргу було підготовлено та подано протягом двох робочих днів, що свідчить про виявлення належної зацікавленості у розгляді справи та відсутність пасивної поведінки, не є підставою для поновлення пропущеного процесуального строку, оскільки для добросовісного користування своїми процесуальними правами скаржник мав би подати первісну касаційну скаргу із дотриманням всіх вимог, встановлених статтями 287 та 290 ГПК України. 
Крім того, Верховний Суд зазначає, що Прокурор не надав доказів на підтвердження обставин, які могли бути непереборними для звернення до Верховного Суду, зокрема, безпосередньо після отримання копії ухвали Верховного Суду від 01.04.2026 у цій справі.
Згідно з пунктом 6 частини другої статті 42 ГПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.
Частиною четвертою статті 13 ГПК України унормовано, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до частини першої статті 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами.
Згідно з вимогами абзацу 2 частини третьої статті 292 ГПК України якщо наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини 1 статті 293 цього Кодексу.
За приписами пункту 4 частини першої статті 293 ГПК України, суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження визнані судом неповажними.
З огляду на вказане Суд дійшов висновку про неповажність наведених Прокурором інших підстав для поновлення встановленого законом строку на касаційне оскарження та відмову у відкритті касаційного провадження у справі за касаційною скаргою Житомирської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Житомирської області від 29.08.2025 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 03.12.2025. 
Керуючись статтями 234, 235, частиною третьою статті 292, пунктом 4 частини першої статті 293 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд 
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі № 906/69/25 за касаційною скаргою Житомирської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Житомирської області від 29.08.2025 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 03.12.2025. 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Головуюча Л. Рогач
Судді Є. Краснов 
Г. Мачульський