ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Володимира Винниченка 1, м. Дніпро, 49505
E-mail: inbox@dp.arbitr.gov.ua, тел. (056) 377-18-58, fax (056) 377-38-63

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.05.2026	м. Дніпро	Справа № 904/7515/25	
за позовом Керівника Центральної окружної прокуратури міста Дніпра в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради м. Дніпро 
до Фізичної особи – підприємця Кузьмінова Володимира Олександровича, м. Дніпро 
про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою; повернення земельної ділянки шляхом знесення об`єкту самочинного будівництва – автостоянки; скасування державної реєстрації права приватної власності на об`єкт нерухомого майна 
Суддя Євстигнеєва Н.М.
Секретар судового засідання Большакова А.О.
Представники:
Від позивача: не з`явився 
Від відповідача: Сидоренко С., адвокат, ордер 
Від прокуратури: Рембецький В.Ю., прокурор відділу прокуратури, посвідчення №083215 від 03.11.2025 
С У Т Ь С П О Р У :
Керівник Центральної окружної прокуратури міста в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області із позовом, в якому просить:
- зобов`язати Фізичну особу-підприємця Кузьмінова Володимира Олександровича усунути перешкоди Дніпровській міській раді у праві користування та розпорядження земельною ділянкою, розташованою за адресою: м. Дніпро, Донецьке шосе, 123г, площею 0,3393 га та повернути земельну ділянку, шляхом знесення об`єкту самочинного будівництва - автостоянки, що складається з: літ. А-1 – будівля вартової площею 6,0 кв.м, літ. Б-1 будівля авто майстерні з паркінгом площею 673,0 кв.м, літ.№1-3 - огорожі площею 371,8 кв.м, літ. І - замощення площею 2599,0 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 674353912101);
- скасувати державну реєстрацію права приватної власності Фізичної особи-підприємця Кузьмінова Володимира Олександровича на об`єкт нерухомого майна – автостоянку, що складається з: літ. А-1 - будівля вартової площею 6,0 кв.м., літ. Б-1 будівля авто майстерні з паркінгом площею 673,0 кв.м, літ. № 1-3 - огорожі площею 371,8 кв.м, літ. І - замощення площею 2599,0 кв.м, розташовану за адресою: м. Дніпро, Донецьке шосе, 123г, (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 674353912101), проведену 24.11.2025 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Батрак Є.В. (номер відомостей про речове право 62511649) із закриттям розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи на об`єкт нерухомого майна 674353912101.
В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що спірний об`єкт нерухомого майна є самочинно збудованим, без дотримання установленого чинним законодавством порядку набуття у користування земельної ділянки, отримання дозволу на будівництво, прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкту, що унеможливлює його набуття у власність та подальше відчуження. Безпідставне набуття відповідачем права власності на самочинно збудоване нерухоме майно суперечить засадам містобудівної діяльності в Україні, визначених Законом України "Про основи містобудування", є перешкодою у розв`язанні питань прогнозування розвитку, планування і забудови населених пунктів, регулювання земельних відносин, створення соціальної, інженерної і транспортної інфраструктури через відсутність можливості належного ведення містобудівного кадастру призводить до порушення майнових прав та інтересів територіальної громади на дотримання законного порядку користування, володіння, розпорядження та відчуження земельної ділянки комунальної власності. За результатами обстеження земельної ділянки від 13.10.2025 та від 17.12.2025, проведеними департаментом державного контролю за використанням та охороною земель Дніпровської міської ради встановлено, що на земельній ділянці, розташована між будинком №123 по Донецькому шосе та будинком №2 по вулиці Миколи Міхновського, облаштовано стоянку для автотранспорту. Доступ до земельної ділянки обмежений. На час обстеження на земельній ділянці знаходилось 17 та 11 легкових автомобілів відповідно. Оскільки право розпорядження земельною ділянкою, комунальної власності за адресою: м. Дніпро, Донецьке шосе, 123г, належить виключно Дніпровській міській раді, реєстрація права власності на самочинно збудовані об`єкти нерухомого майна свідчить про намір узаконити самовільно збудований нерухомий об`єкт та порушує право власника земельної ділянки на користування та розпорядження нею, а тому наявні підстави для усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення самочинно збудованого об`єкту нерухомості.
Звернення прокурора до суду з указаним позовом спрямовано на захист інтересів територіальної громади як власника земельної ділянки комунальної власності, права якого порушені, обумовлено необхідністю задоволення суспільної потреби у відновленні законності під час користування земельними ділянками комунальної форми власності та викликано тим, що Міськрада як власник та розпорядник земель комунальної власності не вжила необхідних заходів до усунення порушень законодавства.
Відповідач у відзиві на позов проти заявлених вимог заперечує з наступних підстав: 
в порушення вимог ч.4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурором необґрунтовано необхідність представництва інтересів органу місцевого самоврядування. Враховуючи те, що Майно фактично виконує функцію паркувального майданчику, облаштованого на благо містян, не несе загрози громадянам, оскільки складається з будівель малої архітектурної форми та не призводить до хаотичної забудови міста;
не доведено факту порушення прав Міської ради самочинною забудовою; 
обраний спосіб захисту шляхом знесення об`єкту нерухомості є непропорційним способом втручання з огляду на можливі інші способи вирішення ситуації;
відповідач є добросовісним набувачем нерухомого майна, тож витребування майна суперечить вимогам Цивільного кодексу України та міжнародним договорам. Задоволення позову призведе до порушення європейських стандартів "правомірності втручання у право власності", що є недопустимим;
право власності існувало протягом тривалого часу, було зареєстровано в 2015 році та статус майна не змінювався майже 10 років;
цим позовом прокурор фактично позбавляє відповідача майна на суму 500 000,00грн та зобов`язує понести витрати на знесення об`єкту нерухомого майна, у зв`язку із чим відповідач втрачає джерело доходу та можливість повернути інвестовані кошти або отримати компенсацію;
прокурором не надано доказів того, що: позивачем застосовувалися будь-які передбачені законодавством заходи реагування щодо відповідача; відповідачу пропонувалося провести перебудову об`єкта; встановлено неможливість проведення перебудови; отримано відмову відповідача від проведення перебудови, ніяких дій не вчинялось протягом 10 років;
відповідач не є забудовником земельної ділянки, майно набуто в результаті виходу відповідача зі складу учасників ТОВ "Сіті паркінг 2020";
з огляду на те, що належним та ефективним способом захисту прав власника (користувача) є знесення самочинно побудованого нежитлового приміщення за рахунок особи, яка здійснила таке самочинне будівництво, відповідач не є належним відповідачем в даній справі.
Відповідач зазначає, що орієнтовний розрахунок судових витрат складається з витрат на правничу допомогу в розмірі 43 000,00 грн.
У відповіді на відзив прокурор вказує, що невжиття органом місцевого самоврядування, до компетенції якого віднесено відповідні повноваження, заходів щодо захисту та поновлення прав та законних інтересів держави у спірних правовідносинах свідчить про наявність підстав для вжиття прокуратурою представницьких повноважень в інтересах держави шляхом звернення до суду з відповідним позовом. Відповідач, уникаючи установленого чинним законодавством порядку набуття у користування земельної ділянки продовжує користуватися останньою шляхом ведення господарської діяльності на розташованій на ній автостоянці, яка побудована без отримання дозволу на будівництво, прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкту, а тому належним способом захисту прав власника земельної ділянки є саме знесення об`єкта самочинного будівництва без необхідності встановлення можливостей його перебудови. Прокурор вважає, що відповідач є недобросовісним набувачем, оскільки був обізнаний про статус самочинно збудованого об`єкту нерухомості.
З огляду на безпідставну державну реєстрацію права власності на самовільно збудований об`єкт нерухомого майна – автостоянку, з порушенням вимог, установлених законами України та окремими підзаконними актами, за відсутності відповідних правових підстав та всупереч публічному порядку, непропорційне втручання з боку держави в мирне володіння майном у даному випадку відсутнє, оскільки ґрунтується на законі, є виправданим обставинами спірних правовідносин, направлене на задоволення суспільного інтересу (захист прав власника земельної ділянки - територіальної громади м. Дніпра) та безперечно переслідує легітимну мету - відновлення стану, який існував до порушення, раціональне та ефективне використання власником землі в інтересах територіальної громади міста.
Згідно Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.12.2025 справу №904/7515/25 передано на розгляд судді Євстигнеєвої Н.М.
Разом з позовною заявою прокурором подано до суду заяву про забезпечення позову шляхом заборони фізичній особі-підприємцю Кузьмінову Володимиру Олександровичу та будь-яким іншим особам, у тому числі суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо відчуження, у тому числі, шляхом укладання договору купівлі-продажу, дарування, міни, іпотеки, здійснення поділу та об`єднання тощо щодо об`єкту нерухомого майна: автостоянки, що складається з: літ. А-1 - будівля вартової площею 6,0 кв.м., літ. Б-1 будівля авто майстерні з паркінгом площею 673,0 кв.м., літ. №1-3 - огорожі площею 371,8 кв.м., літ. І замощення площею 2599,0 кв.м., що розташований за адресою: м. Дніпро, Донецьке шосе, 123г (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 674353912101).
Ухвалою господарського суду від 02.01.2026 заяву прокурора про забезпечення позову задоволено.
Ухвалою господарського суду від 05.01.2026 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 09.02.2026.
20 січня 2026 року від відповідача до господарського суду надійшов відзив на позовну заяву.
27 січня 2026 року від прокуратури до господарського суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву.
03 лютого 2026 року від відповідача до господарського суду надійшло клопотання, яким просить продовжити строк на подання заперечень на відповідь на відзив на три дні, до 05.02.2026.
Ухвалою суду від 05.02.2026 задоволено клопотання Фізичної особи-підприємця Кузьмінова Володимира Олександровича про продовження строку для подання заперечень та встановлено строк на їх подання до 05 лютого 2026 року.
У підготовчому засіданні 09.02.2026 судом оголошено перерву до 03.03.2026.
У підготовчому засіданні представником відповідача заявлено усне клопотання про відкладення підготовчого засідання, у зв`язку із перемовинами щодо мирного врегулювання спору. 
Прокурор та позивач проти задоволення клопотання заперечують. 
Ухвалою суду від 03.03.2026 закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті у судове засідання на 24.03.2026.
Відповідач у судове засідання не з`явився, явку повноважного представника не забезпечив, про день, час, місце розгляду справи повідомлявся належним чином.
23 березня 2026 року через систему "Електронний суд" від представника відповідача - адвоката Сидоренко С.І., надійшла заява про ознайомлення з матеріалами справи та відкладення розгляду справи. 
З 24.03.2026 розгляд справи відкладено на 06.04.2026. 
З 06.04.2026 оголошено перерву до 30.04.2026.
28 квітня 2026 року від відповідача до господарського суду надійшло клопотання про зупинення провадження у справі №904/7515/25 до набрання законної сили постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі №904/3425/25, яка регулює подібні правовідносини у сфері використання висновків ВП ВС стосовно застосування частини шостої статті 164 Господарського процесуального кодексу України.
Прокурор проти задоволення клопотання заперечує.
29 квітня 2026 року від відповідача до господарського суду надійшло клопотання про залучення до участі у справі 904/7515/25 правонаступника відповідача - Приватне підприємство Оздоровчий центр "Вікторія". 
Відповідач наголошує на тому, що відповідно до договору безоплатного тимчасового користування нерухомим майном від 01.12.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю "Сіті Паркінг 2020" передало у безоплатне тимчасове користування Приватному підприємству Оздоровчий центр "Вікторія" нерухоме майно – майновий комплекс автостоянки загальною площею 3 278,0 м.кв., який знаходиться за адресою: Дніпропетровська область місто Дніпро Донецьке Шосе 123г. Тобто, фактичним розпорядником майна виступає Приватне підприємство Оздоровчий центр "Вікторія".
Прокурор проти задоволення клопотання заперечує.
Протокольною ухвалою від 15.05.2026 клопотання відповідача про заміну сторони правонаступником залишено без задоволення. Відмовляючи в задоволенні клопотання відповідача про заміну сторони правонаступником суд виходив з наступного.
Згідно з ч.1 статті 52 ГПК України у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення юридичної особи шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідного учасника справи на будь-якій стадії судового процесу. 
Тобто, така процесуальна дія може бути здійснена на будь якій стадії судового процесу.
Додатковою угодою №1 від 01.12.2026 до Договору безоплатного тимчасового користування нерухомим майном від 01.12.2021, через перехід права власності на об`єкт нерухомого майна – автостоянки до ОСОБА_1 – замінено сторону з ТОВ "Сіті Паркінг 2020" на ОСОБА_1 .
Доказів переходу права власності на об`єкт нерухомого майна - комплекс автостоянки до Приватного підприємства Оздоровчий центр "Вікторія" матеріали справи не містять. Договір безоплатного тимчасового користування нерухомим майном від 01.12.2021, стороною якого є ОСОБА_1 , надає Приватному підприємству Оздоровчий центр "Вікторія" лише права користування цим майном.
Таким чином, у зв`язку з укладенням Додаткової угоди №1 від 01.12.2026 до Договору безоплатного тимчасового користування нерухомим майном від 01.12.2021, не відбувся перехід права власності на комплекс автостоянки до ПП Оздоровчий центр "Вікторія".
Згідно п.177 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.12.2025 у справі № 908/2388/21 (провадження № 12-73гс24), відповідачем за вимогою про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом знесення об`єкта самочинного будівництва має бути особа, яка чинить перешкоди у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою (останній набувач).
Отже відсутні підстави для задоволення клопотання відповідача про заміну сторони відповідача правонаступником.
29 квітня 2026 року від відповідача до господарського суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку із хворобою адвоката Сидоренко С.І. 
Ухвалою суду від 30.04.2026 відкладено розгляд справи на 15.05.2026.
Протокольною ухвалою від 15.05.2026 задоволено клопотання відповідача про залишення без розгляду клопотання про зупинення провадження у справі.
У судовому засіданні 15.05.2026 оголошено перерву до 22.05.2026.
Судом досліджено наявні в матеріалах справи докази.
У судовому засіданні 22.05.2026 проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення.
Заслухавши пояснення прокурора відділу прокуратури, представників позивача та відповідача, господарський суд
В С Т А Н О В И В:
07.07.2015 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Андрєєвою Г.О. зареєстровано право власності ) на об`єкт нерухомого майна – автостоянку, опис: літ. А-1 - будівля вартової площею 6,0 кв.м., літ. Б-1 будівля авто майстерні з паркінгом площею 673,0 кв.м., літ. № 1-3 - огорожі площею 371,8 кв.м., літ. І - замощення площею 2599,0 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 674353912101, номер відомостей про речове право 10310095), за Приватним підприємством "ОПО".
Підставою для проведення державної реєстрації вказане заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03.06.2015 у справі №200/7824/15-ц, яким задоволено позов ПП "ОПО" до Юрченка Ю.А. та визнано за позивачем право власності на об`єкти нерухомого майна, у тому числі, на автостоянку, що розташована за адресою: м. Дніпро, Донецьке шосе, 123г, яка складається з літ. А-1 - будівля вартової площею 6,0 кв.м., літ. Б-1 будівля авто майстерні з паркінгом площею 673,0 кв.м., літ. № 1-3 - огорожі площею 371,8 кв.м., літ. І - замощення площею 2599,0 кв.м.
У лютому 2016 року, рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11.02.2016 заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03.06.2015 у справі №200/7824/15-ц скасовано, в задоволені позовних вимог ПП "ОПО" відмовлено.
Відповідно до змісту вказаних рішень, спірний об`єкт нерухомості побудовано у період з 01.11.2014 по 20.01.2015 на підставі інвестиційного договору від 01.11.2014 № 011114, укладеного між ПП "ОПО" та Юрченком Ю.А.
Підставою для скасування рішення суду першої інстанції та відмови у задоволенні позову стала відсутність доказів щодо прийняття збудованих об`єктів нерухомого майна до експлуатації та відомостей про відведення земельних ділянок для будівництва та використання цих об`єктів.
Суд апеляційної інстанції зауважив, що суд першої інстанції не залучив до участі у справі Дніпропетровську міську раду та помилково дійшов висновку про необхідність визнання права власності на об`єкти нерухомого майна за ПП "ОПО".
Відповідно до наявного в реєстраційній справі об`єкту нерухомого майна технічного паспорта від 02.04.2015, виготовленого на замовлення ПП "ОПО", автостоянка, що розташована за адресою: м. Дніпро, Донецьке шосе, 123г складається з літ. А-1 - будівля вартової площею 6,0 кв.м., літ. Б-1 будівля авто майстерні з паркінгом площею 673,0 кв.м., літ. № 1-3 - огорожі площею 371,8 кв.м., літ. І – замощення площею 2599,0 кв.м., загальна площа земельної ділянки - 3278 кв.м., під будівлями - 679 кв.м., під дорожнім покриттям – 2599 кв.м. 
У подальшому, на підставі протоколу про проведення аукціону, складеного Правобережною товарною біржею від 01.03.2016, приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кокосадзе Л.В. 04.03.2016 видано свідоцтво № 417 та зареєстровано право власності на вказану вище автостоянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за Білим Євгеном Володимировичем (номер відомостей про речове право 13630083).
На підставі акту приймання-передачі нерухомого майна від 22.05.2020 спірний об`єкт нерухомого майна передано до статутного капіталу ТОВ "Cіті Паркінг 2020".
В свою чергу, 18.11.2025 автостоянку на підставі акту приймання-передачі нерухомого майна передано у власність учасника, який вийшов зі складу засновників (учасників) товариства, – Кузьмінову Володимиру Олександровичу, який і на теперішній час власником вказаного нерухомого майна.
Згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань, Кузьмінов Володимир Олександрович є фізичною особою-підприємцем та єдиним можливим способом використання нерухомого майна - автостоянки є ведення господарської діяльності, що відповідає КВЕДам, які наведені у єдиному реєстрі.
При цьому, як вбачається з листа від 22.09.2025 №10188 Комунального підприємства "Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації" Дніпровської міської ради, станом на 31.12.2012 технічна інвентаризація та державна реєстрація права власності за адресою: м. Дніпропетровськ, Донецьке шосе, 123г не проводилась.
Відповідно до листа Головного архітектурно-планувального управління Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради від 24.09.2025 за №12/19-388, за інформацією містобудівного кадастру та Адресного плану міста інформація щодо присвоєння об`єктам нерухомості на території міста Дніпра адреси – шосе Донецьке, 123г відсутня, відповідні розпорядчі документи, на підставі яких присвоєно або змінено дану адресу, відсутні. Паспорти прив`язки тимчасових споруд за вказаною адресою управлінням не оформлювались.
Згідно з інформацією Дніпровської міської ради наданої листами від 21.05.2025 за №7/11-1106, від 31.07.2025 за №7/11-1745 та від 22.10.2025 за №7/11-2312, відповідно до даних Реєстру будівельної діяльності відомості щодо видачі/реєстрації дозвільних документів, які надають право на виконання будівельних робіт та засвідчують прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію за адресою: м. Дніпро, шосе Донецьке, 123г відсутні. 
Також рішень міської ради щодо передачі у користування земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 не виявлено. 
Відповідно до інформації Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (лист №49250/5/04-36-04-05-11 від 16.10.2025), згідно з переліками договорів оренди землі, наданих Департаментом по роботі з активами Дніпровської міської ради, відповідно до п. 288.1 ст. 288 ПК України, інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відомості щодо оформлення документів на землю на земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 відсутні.
Податкові зобов`язання з плати за землю на 2020-2025 роки на земельну ділянку, яка знаходяться за адресою: м. Дніпро, Донецьке шосе, 123г - ТОВ "Cіті Паркінг 2020" не нараховувались, платежі за землекористування не сплачувались. Крім цього, податкові зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2020-2025 роки на об`єкт нерухомого майна, яке знаходяться за адресою: м. Дніпро, Донецьке шосе, 123г - ТОВ "Cіті Паркінг 2020" не нараховувались, податок на нерухоме майно не сплачувався.
За неподання податкових декларацій з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки на 2020-2025 роки за вказаною адресою до ТОВ "Cіті Паркінг 2020" застосовано штрафні санкції, відповідно до ст.120 ПК України.
Листом від 19.12.2025 за №57750/5/04-36-24-12-15 Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області повідомлено, що інформація щодо укладених договорів оренди між міською радою та ОСОБА_1 на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 г відсутня. 
Згідно даних інформаційно - комунікаційної системи ДПС України за період з 01.01.2025 по теперішній час Кузьміновим В.О. податкові декларації з плати за землю за земельну ділянку за вищевказаною адресою не подавались.
Актами обстежень земельної ділянки від 13.10.2025 за №0550 та від 17.12.2025 за №0657, проведеними департаментом державного контролю за використанням та охороною земель Дніпровської міської ради встановлено, що земельна ділянка розташована між будинком АДРЕСА_2 . На земельній ділянці облаштовано стоянку для автотранспорту. Доступ до земельної ділянки обмежений. Земельна ділянка по периметру огороджена парканом з сітки рабиця. В`їзд на територію земельної ділянки здійснюється з боку вулиці Миколи Міхновського. На території земельної ділянки знаходяться: напівзруйнований фундамент капітальної будівлі, шиферний навіс на металевих опорах, приміщення для охоронців, встановлене на капітальне цегляне вимощення та модуль стаціонарного зарядного пристрою для електроавтомобілів. На час обстеження на земельній ділянці знаходилось 17 та 11 легкових автомобілів відповідно. Поверхня земельної ділянки по всьому периметру замощена шлако-піщаною сумішшю. Площа огородженої земельної ділянки становить 0,3393 га. 
Відповідно до проведеного 30.10.2025 у кримінальному провадженні №42023042030000070 огляду земельної ділянки за адресою: м. Дніпро, Донецьке шосе, 123г, встановлено, що земельна ділянка огороджена парканом з металевої сітки, на ній розташована автостоянка де безперешкодно здійснюється заїзд та виїзд автотранспортних засобів. Також виявлено замощення фундаменту з червоної цегли з бетонних плит, тимчасову споруду з навісом, без фундаменту, дверей та вікон; встановлено металеву конструкцію - МАФ блакитного кольору у якому знаходиться місце охоронця автостоянки та на якому розміщено оголошення з написом: "З 01 серпня 2025 року вартість парковки становить 60 грн (легковий ТЗ), 90 грн (мікроавтобус). Вартість місячного абонемента 1400 грн (легковий ТЗ) та 1500 грн (мікроавтобус)". До даного МАФу під`єднано електроенергію, з задньої частини металевої конструкції знаходиться електрощитова. Також на території автостоянки знаходиться електрично-автозарядна станція для заряду електромобілів. Окремо на парковці визначено паркомісця для осіб з інвалідністю. Під час огляду на території автостоянки знаходилось 25 автомобілів. Жодних позначок щодо адреси, власника та користувача автостоянки не зазначено.
Прокурор зазначає, що будівництво автостоянки за адресою: м. Дніпро, Донецьке шосе, 123г, здійснювалось без відповідних дозвільних документів, без введення майна в експлуатацію, на земельній ділянці, яка не відводилась для здійснення такого будівництва, воно є самочинним та право власності на нього не могло бути набутим. Найбільш ефективним та доцільним способом захисту з метою реального поновлення порушених інтересів держави є усунення перешкод власнику у здійсненні права користування та розпорядження земельною ділянкою за адресою: м. Дніпро, Донецьке шосе, 123г, шляхом її повернення власнику з приведенням у придатний для використання стан шляхом знесення самочинного будівництва, що на ній розміщене, а саме: автостоянки. Вимога про скасування державної реєстрації права власності є похідною від вимоги про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.
Предметом доказування у цій справі є обставини, пов`язані з наявністю/відсутністю правових підстав для зобов`язання відповідача усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення об`єкту самочинного будівництва та скасування державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна.
Відповідно до статті 80 Земельного кодексу України суб`єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності.
Статтею 83 Земельного кодексу України визначено, що землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти комунальної власності, незалежно від місця їх розташування.
Правовою підставою набуття права власності та права користування на землю згідно зі статтями 116, 118, 123, 124 Земельного кодексу України є рішення органу виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.
В статті 120 Земельного кодексу України вказано, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.
Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
Наведені норми чинного законодавства встановлювали заборону користування земельною ділянкою до отримання правовстановлюючих документів на неї, визнавали самочинним будівництвом будівництво без дозвільних документів на самовільно зайнятій земельній ділянці та передбачали перехід прав на земельну ділянку до нового власника в тому ж обсязі, що мав попередній власник об`єкта нерухомості. 
Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на важливість принципу superficies solo cedit (збудоване на поверхні слідує за нею). Принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, хоча безпосередньо і не закріплений у такому вигляді в законі, знаходить вияв у правилах статті 120 Земельного кодексу України, статті 377 Цивільного кодексу України, інших положеннях законодавства (див. постанови від 04.12.2018 у справі №910/18560/16 (пункт 8.5), від 03.04.2019 у справі №921/158/18 (пункт 51), від 22.06.2021 у справі №200/606/18 (пункти 37-38), від 31.08.2021 у справі №903/1030/19 (пункт 54)). Згідно з вказаним принципом особа, яка законно набула у власність будинок, споруду, має цивільний інтерес в оформленні права на земельну ділянку під такими будинком і спорудою після їх набуття (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2019 у справі №263/6022/16-ц (пункт 42), від 31.08.2021 у справі №903/1030/19 (пункт 54)).
Не допускається набуття права власності на споруджені об`єкти нерухомого майна особою, яка не має права власності або такого іншого речового права на земельну ділянку, що передбачає можливість набуття права власності на будівлі, споруди, розташовані на відповідній ділянці. Виходячи з принципу єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди право власності на об`єкт нерухомого майна набуває той, хто має речове право на земельну ділянку (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 16.02.2021 у справі №910/2861/18 (пункти 92-94)). 
Земельна ділянка, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ні ОСОБА_2 , ні ПП "ОПО", ні ТОВ "Cіті Паркінг 2020", ні ОСОБА_1 не відводилася, оскільки Дніпровською міською радою рішення про відведення цієї земельної ділянки у користування чи у власність зазначеним фізичним та юридичним особам не приймалося (листи Дніпровської міської ради (листи від 21.05.2025 за №7/11-1106, від 31.07.2025 за №7/11-1745 та від 22.10.2025 за №7/11-2312).
Рішенням міської ради від 02.09.2020 №346/60 ТОВ "Cіті Паркінг 2020" надано дозвіл на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по шосе Донецькому, 123Г по фактичному розміщенню автостоянки та будівлі автомайстерні.
Однак доказів затвердження міською радою проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 чи прийняття рішення про надання земельної ділянки в оренду відповідачем не надано.
Статтею 206 Земельного кодексу України визначено, що використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
Згідно зі статтею 269 Податкового кодексу України платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв), землекористувачі.
Землекористувачі юридичні та фізичні особи (резиденти та нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної форми власності, у тому числі, на умовах оренди (підпункт 14.1.73, пункту 14.1. статті 14 Податкового кодексу України).
Відповідно до абзацу першого пункту 287.1 статті 287 Податкового кодексу України власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.
При переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок на земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку (пункт. 287.6 статті 287 Податкового кодексу України).
Докази подання податкової звітності за землю в матеріалах справи відсутні.
Статтею 125 Земельного кодексу України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Відповідно до статті 126 Земельного кодексу України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".
Державний реєстр речових прав на нерухоме майно та їх обтяження не містить відомостей про набуття права власності чи користування на земельну ділянку за адресою: м. Дніпро, шосе Донецьке, 123г за жодною юридичною чи фізичною особою.
Самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними (статті 1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель").
Статтею 212 Земельного кодексу України унормовано, що самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.
Згідно зі статтею 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 375 ЦК України виключно власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам.
Правові наслідки самочинної забудови, здійсненої власником на його земельній ділянці, встановлюються статтею 376 цього Кодексу.
Відповідно до положень статті 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
Наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 Цивільного кодексу України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним (постанови Верховного Суду від 18.02.2019 у справі № 308/5988/17-ц, від 20.03.2019 у справі № 202/3 520/16-ц.
Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.
Пунктом 1 частини 1 статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Згідно зі статтею 5 Закону України "Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди (їх окремі частини), квартири, житлові та нежитлові приміщення.
Якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію нерухомого майна, державна реєстрація прав на таке майно проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку, крім випадків, передбачених статтею 31 цього Закону.
Відповідно до частини 8 статті 18 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (в редакції станом на момент внесення запису в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно) та частини 4 статті 15 вказаного Закону (в редакції станом на момент внесення запису до Реєстру прав власності на нерухоме майно) державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.
Документи, що подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно - правовими актами (стаття 22 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").
Відповідно до приписів частин другої та третьої статті 331 Цивільного кодексу України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).
Право власності на нерухомі речі підлягає державній реєстрації (частина 1 статті 182 Цивільного кодексу України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.04.2020 у справі №916/2791/13, висновки в якій аналогічні висновкам, викладеним у постановах від 23.06.2020 у справі № 680/214/16 та від 20.07.2022 у справі № 923/196/20, зазначено, зокрема, що аналіз положень законодавчих актів дозволяє стверджувати, що державна реєстрація визначає лише момент, після якого виникає право власності, за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення права власності. Реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, що здійснила самочинне будівництво, у силу положень законодавства не змінює правовий режим такого будівництва, як самочинного.
Аналіз положень статті 331 Цивільного кодексу України у системному зв`язку з нормами статей 177-179, 182 цього Кодексу, частини 3 статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" дає підстави для висновку про те, що право власності на новостворене нерухоме майно як об`єкт цивільних прав виникає з моменту його державної реєстрації.
Самочинно збудоване нерухоме майно не є об`єктом права власності (подібний висновок міститься у постановах Верховного Суду України від 04.12.2013 № 6-130цс13, від 30.09.2015 у справі № 6-286цс15).
У пункті 45 постанови від 23.06.2020 у справі 680/214/16-ц Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14.09.2021 у справі № 359/5719/17 зазначила, що особа не набуває права власності на об`єкт самочинного будівництва (пункт 148).
Частиною 2 статті 36 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" встановлено заборону на виконання будівельних робіт без подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт.
Також заборонена експлуатація закінчених будівництвом об`єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію (частина 8 статті 39 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності").
Отже, відсутність дозволу на будівництво (повідомлення про початок виконання будівельних робіт), проекту чи будівельного паспорта (схеми намірів забудови) або порушення умов, передбачених у цих документах, зумовлює визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини 1 статті 376 Цивільного кодексу України.
Головним наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього як на об`єкт нерухомості (частина 2 статті 376 Цивільного кодексу України).
Подібні висновки викладено Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 12.04.2023 у справі № 511/2303/19.
Як встановлено, після здійснення державної реєстрації права власності на самочинно збудоване нерухоме майно за ПП "ОПО", та після скасування Апеляційним судом Дніпропетровської області від 11.02.2016 заочного рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська, яким за ПП "ОПО" визнано право власності на самочинно збудований об`єкт – автостоянку, на підставі протоколу про проведення аукціону, складеного Правобережною товарною біржею від 01.03.2016, приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кокосадзе Л.В. 04.03.2016 видано свідоцтво № 417 та зареєстровано право власності на вказану вище автостоянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за Білим Євгеном Володимировичем (номер відомостей про речове право 13630083).
У подальшому, на підставі акту приймання-передачі нерухомого майна від 22.05.2020 спірний об`єкт нерухомого майна передано до статутного капіталу ТОВ "Cіті Паркінг 2020".
В свою чергу, 18.11.2025 автостоянку на підставі акту приймання-передачі нерухомого майна передано у власність учасника, який вийшов зі складу засновників (учасників) товариства, – ОСОБА_1 , який і на теперішній час є власником вказаного нерухомого майна.
Пунктом 41 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1127 від 25.12.2015 (у редакції станом на час здійснення державної реєстрації) визначено, що для державної реєстрації права власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна подаються: 
1) документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта;
2) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна;
3) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси;
4) письмова заява або договір співвласників про розподіл часток у спільній власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, що набувається у спільну часткову власність;
5) договір про спільну діяльність або договір простого товариства (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, будівництво якого здійснювалось у результаті спільної діяльності.
Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України від 01.07.2004 №1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". 
Пунктом 2 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що державній реєстрації прав підлягає право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки. 
Відповідно до ч. 1 ст. 210 ЦК України, правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.
Як вбачається з відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно для здійснення державної реєстрації права власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна за адресою: м. Дніпро, Донецьке шосе, 123г – автостоянку, ПП "ОПО" надано заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03.06.2015 у справі №200/7824/15-ц, яке рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11.02.2016 скасовано. 
Однак, жодного документу, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси під час проведення державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна за адресою: Дніпро, Донецьке шосе, 123г, не надано. 
Відповідно до інформації Комунального підприємства "Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації" Дніпровської міської ради (лист 22.09.2025 №10188), станом на 31.12.2012 технічна інвентаризація та державна реєстрація права власності за адресою: м. Дніпропетровськ, Донецьке шосе, 123г не проводилась. 
Крім того, як встановлено судом вище, дозвільні документи, які надають право на виконання будівельних робіт та засвідчують прийняття об`єкта в експлуатацію відсутні; рішення про надання в оренду земельної ділянки не надавалось, орендна плата за користування земельною ділянкою не сплачувалась, як не сплачувався й податок на нерухоме майно. Жодного документу, що підтверджував би відведення земельної ділянки під його будівництво заявником державному реєстратору не надано.
Враховуючи викладене, той факт, що спірний об`єкт не введений в експлуатацію, адреса цьому об`єкту нерухомості не присвоювалася, земельна ділянка для будівництва не відводилась, зазначений об`єкт нерухомості є самочинним будівництвом.
Факт набуття права власності має передувати державній реєстрації, оскільки юридичний зміст державної реєстрації полягає у визнанні і підтвердженні державою цього факту (п.129 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.12.2025 у справі № 908/2388/21).
Таким чином, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно здійснено реєстрацію права власності Приватного підприємства "ОПО" на самочинно збудоване майно - автостоянку без належного правовстановлюючого документа.
Відтак, у Приватного підприємства "ОПО" не виникло права власності на спірний об`єкт нерухомого майна, відповідно відсутнє й право на вчинення правочину, направленого на відчуження нерухомого майна.
Стаття 120 Земельного кодексу України не гарантує прав на земельну ділянку у разі самочинного будівництва об`єкта нерухомості на ній та його відповідної реєстрації.
За змістом статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду щодо застосування статті 391 Цивільного кодексу України, викладених у попередніх постановах та уточнених у постанові від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц, зайняття земельної ділянки особою, за якою не зареєстроване право власності на таке майно, не позбавляє власника фактичного володіння, але створює перешкоди у здійсненні ним права користування своїм майном. У таких випадках підлягає застосуванню стаття 391 Цивільного кодексу України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (негаторний позов). 
Зайняття земельних ділянок, зокрема фактичним користувачем, треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його володіння цими ділянками. Тож у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельних ділянок вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном, зокрема шляхом заявлення вимоги про повернення таких ділянок. 
Власник має право вимагати усунення перешкод у користуванні своєю власністю, зокрема земельною ділянкою, шляхом відновлення її до попереднього стану, що узгоджується з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 24.02.2020 у справі №458/1046/15, висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 07.04.2020 у справі №916/2791/13, від 23.06.2020 у справі №680/214/16-ц.
Статтею 152 Земельного кодексу України унормовано, що одним із способів захисту порушеного права відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчинення дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю і відшкодування завданих збитків.
Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.
Отже особа, яка використовувала земельну ділянку з порушенням прав іншої (власника земельної ділянки), повинна привести земельну ділянку у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд за власний кошт.
Стаття 212 Земельного кодексу України визначає, що самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними.
Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки.
Наявність зареєстрованого права власності, перешкоджає належному володінню, розпорядженню та користуванню майном комунальної власності, його передачі відповідальній особі з метою задоволення потреб та інтересів територіальної громади міста, у тому числі шляхом забезпечення надходження коштів до місцевого бюджету від використання майна, земельної ділянки. Наведене узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 17.12.2025 у справі № 908/2388/21 (п.111)
Належним способом захисту прав власника земельної ділянки, з огляду на положення статей 376, 391 Цивільного кодексу України, статті 152 Земельного кодексу України, є знесення самочинно збудованого майна.
Враховуючи вищевикладене, встановлені фактичні обставини справи, відсутність дозвільних документів на будівництво автостоянки, доказів введення об`єкта нерухомості в експлуатацію та прийняття власником землі рішення про передачу в користування земельної ділянки, на якій розташовано об`єкт нерухомості, позовні вимоги прокурора про повернення земельної ділянки шляхом знесення об`єкту самочинного будівництва - автостоянки, підлягають задоволенню.
Щодо вимоги про скасування державної реєстрації права власності ФОП Кузьмінова В.О. на об`єкт нерухомого майна-автостоянку, яка розташована за адресою м. Дніпро, Донецьке шосе,123г.
Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
При цьому суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16, пункт 88 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18, пункт 55 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.06.2021 у справі № 334/3161/17).
Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18, від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19, від 16.02.2021 у справі №910/2861/18.
Способи захисту прав особи - власника земельної ділянки, на якій здійснено самочинне будівництво, прямо визначені статтею 376 ЦК України, яка регулює правовий режим самочинно побудованого майна.
Частинами третьою - п`ятою статті 376 ЦК України, відповідно, встановлено таке. Право власності на самочинно збудоване майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.
Визнання права власності в порядку частини третьої або п`ятої статті 376 ЦК України призводить до відновлення стану єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованого на ній нерухомого майна - або особі, яка здійснила самочинне будівництво, надається земельна ділянка у встановленому порядку під уже збудоване нерухоме майно як обов`язкова умова для визнання права власності на таке майно (частина третя статті 376 ЦК України); або право власності на самочинно збудоване нерухоме майно визнається за особою - власником земельної ділянки (частина п`ята статті 376 ЦК України).
При цьому формулювання положень статті 376 ЦК України виключають можливість існування інших способів легітимізації самочинного будівництва та набуття права власності на таке нерухоме майно, ніж ті, що встановлені цією статтею. 
Тож, як неодноразово зазначала Велика Палата Верховного Суду, реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, що здійснила таке будівництво, у силу наведених вище положень законодавства та приписів частини другої статті 376 ЦК України не змінює правового режиму такого будівництва як самочинного з метою застосування, зокрема, норм частини четвертої цієї статті (пункти 6.31-6.33 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.04.2020 у справі № 916/2791/13; пункти 53-56 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 680/214/16-ц; пункт 46 постанови Великої Палати Верховного Суду від 20.07.2022 у справі № 923/196/20).
За обставин, коли право власності на самочинно побудоване нерухоме майно зареєстроване за певною особою без дотримання визначеного статтею 376 ЦК України порядку, задоволення вимоги про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на таке майно, або вимоги про скасування державної реєстрації прав, або вимоги про припинення права власності тощо у встановленому законом порядку не вирішить юридичну долю самочинно побудованого майна та не призведе до відновлення стану єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованого на ній нерухомого майна (п.139 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.12.2025 у справi №908/2388/25).
У категорії справ, за обставинами яких певна особа неправомірно зареєструвала право власності на самочинно побудоване майно, неналежною є як вимога про скасування рішення (запису) про реєстрацію права власності, так і вимога про припинення права власності (пункт 154 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.11.2023 у справi № 916/1174/22; п.140 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.12.2025 у справi №908/2388/25).
Таким чином, усталеною є практика Великої Палати Верховного Суду, відповідно до якої у спорах про знесення об`єкта самочинного будівництва заявлені позовні вимоги про скасування рішень державного реєстратора є неналежними та такими, що не спрямовані на реальний захист прав та інтересів позивача.
Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові (пункт 144 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.12.2025 у справi №908/2388/25).
У справі, яка розглядається, належним способом захисту прав власника земельної ділянки, на якій здійснено самочинне будівництво, є вимога про знесення об`єкта самочинного будівництва відповідно до частини четвертої статті 376 ЦК України.
Зазначений спосіб захисту відповідає характеру правопорушення, є таким, що встановлений законом, реально захищає та відновлює права та інтереси позивача.
Враховуючи викладене, вимога прокурора про скасування державної реєстрації права приватної власності Фізичної особи-підприємця Кузьмінова Володимира Олександровича на об`єкт нерухомого майна – автостоянку, що складається з: літ. А-1 - будівля вартової площею 6,0 кв.м., літ. Б-1 будівля авто майстерні з паркінгом площею 673,0 кв.м, літ. № 1-3 - огорожі площею 371,8 кв.м, літ. І - замощення площею 2599,0 кв.м, розташовану за адресою: м. Дніпро, Донецьке шосе, 123г, (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 674353912101), проведену 24.11.2025 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Батрак Є.В. (номер відомостей про речове право 62511649) із закриттям розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи на об`єкт нерухомого майна 674353912101, задоволенню не підлягає.
Заперечення відповідача відхиляються судом з наступних підстав.
Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (п. 6 ч. 1 ст. 3К України). 
Відповідно до частини п`ятої статті 12 ЦК України, добросовісність набувача презюмується. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, у тому числі й те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна.
Згідно зі статтею 13 ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.
Принцип добросовісності - це загальноправовий принцип, який передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав.
ФОП Кузьмінов В.О. є останнім набувачем спірного майна (автостоянки).
Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що не може вважатися добросовісною особа, яка набула майно на прилюдних торгах, якщо така особа знала чи мала знати про порушення порядку реалізації майна, зокрема про порушення вимог до інформації про майно. Не може вважатися добросовісною і особа, яка знала чи мала знати про набуття нею майна всупереч закону, зокрема про набуття земельної ділянки окремо від об`єкта нерухомості, який на ній розмішений, чи про набуття такого об`єкта окремо від земельної ділянки, якщо таке набуття не допускається в силу закону (п. 61 постанови від 22.06.2021 у справі № 200/606/18).
З матеріалів справи вбачається, що ПП "ОПО" набуло у власність самочинно збудоване майно на підставі заочного рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська, яке у подальшому було скасовано. Достеменно знаючи про відсутність у нього (ПП "ОПО") права власності на об`єкт нерухомого майна, ПП "ОПО" виставляє на аукціон спірне майно, яке за результатами аукціону відчужено на користь ОСОБА_3 . В свою чергу, на підставі акту приймання-передачі нерухомого майна від 22.05.2020 спірний об`єкт нерухомого майна передано до статутного капіталу ТОВ "Cіті Паркінг 2020". 18.11.2025 автостоянку на підставі акту приймання-передачі нерухомого майна передано у власність учасника, який вийшов зі складу засновників (учасників) товариства, – ОСОБА_1 .
Отже, відповідач, проявивши розумну обачність, мав можливість та повинен був з`ясувати статус спірного об`єкту та перевірити наявність правовстановлюючих документів на земельну ділянку, на якій це майно розташовано. На дату виходу відповідача зі складу учасників ТОВ "Сіті Паркінг 2020" ОСОБА_3 як директор, та ОСОБА_1 , як учасник вказаного товариства, були обізнані про статус самочинно збудованого об`єкту нерухомості - що беззаперечно свідчить про їх недобросовісну поведінку.
Більш того, ОСОБА_1 є відповідачем за аналогічною категорією справ №904/2715/24, №904/2714/24 та №904/3300/24 щодо звільнення самовільно зайнятих земельних ділянок шляхом знесення самочинно збудованого майна.
Предметом безпосереднього регулювання статті 1 Першого протоколу є втручання держави в право на мирне володіння майном. У практиці ЄСПЛ (рішення ЄСПЛ у справах "Спорронґ і Льоннрот проти Швеції" від 23.09.1982, "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства" від 21.02.1986, "Щокін проти України" від 14.10.2010, "Сєрков проти України" від 07.07.2011, "Колишній король Греції та інші проти Греції" від 23.11.2000, "Булвес" АД проти Болгарії" від 22.01.2009, "Трегубенко проти України" від 02.11.2004, "East/West Alliance Limited" проти України" від 23.01.2014) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати, аналізуючи сумісність втручання в право особи на мирне володіння майном з гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи можна вважати втручання законним; чи переслідує воно "суспільний", "публічний" інтерес; чи такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) є пропорційним визначеним цілям.
Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення суспільного, публічного інтересу, за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.
Критерій "пропорційності" передбачає, що втручання в право власності буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. "Справедлива рівновага" передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе "індивідуальний і надмірний тягар".
При цьому ЄСПЛ у питаннях оцінки "пропорційності", як і в питаннях наявності "суспільного", "публічного" інтересу, визнає за державою достатньо широку "сферу розсуду", за винятком випадків, коли такий "розсуд" не ґрунтується на розумних підставах.
Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству (частина 3 статті 13 Конституції України).
Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі (частина 7 статті 41 Конституції України, частина 3 статті 1 Земельного кодексу України).
Велика Палата Верховного Суду у пунктах 122-126 постанови від 15.09.2020 по справі №469/1044/17 звертала увагу на те, що навіть у випадку позбавлення кінцевого набувача його прав на певний об`єкт законодавство України надає йому додаткові ефективні засоби юридичного захисту. Кінцевий набувач не позбавлений можливості відновити своє право, зокрема, пред`явивши вимогу до проміжного, в якого придбав об`єкт, про відшкодування збитків на підставі статті 661 Цивільного кодексу України. Відповідно до частини 1 цієї статті у разі вилучення за рішенням суду товару у покупця на користь третьої особи на підставах, що виникли до продажу товару, продавець має відшкодувати покупцеві завдані йому збитки, якщо покупець не знав або не міг знати про наявність цих підстав. Таку ж вимогу може заявити і проміжний набувач до первинного. 
Вказане відповідає висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 16.12.2015 у справі № 6-2510цс15, а також у постановах Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц (пункт 93), від 29.05.2019 у справі № 367/2022/15-ц (пункт 63), від 12.06.2019 у справі №487/10128/14-ц (пункт 125.6.3).
Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (частин першої та третьої статті 22 Цивільного кодексу України).
Отже, законодавство України гарантує право заявити до відповідного суб`єкта позов про відшкодування шкоди, якщо така була заподіяна. Таке відшкодування має бути надане на підставі норм матеріального права згідно з належною юридичною процедурою та за вимогою, що підтверджена доказами.
З огляду на викладене, позовні вимоги не суперечать загальним принципам і критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, закладеним у статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. 
З урахуванням викладеного, позовні вимоги прокурора підлягають частковому задоволенню, а саме в частині зобов`язання відповідача усунути перешкоди позивачу в користуванні самовільно зайнятою земельною ділянкою, привівши її у придатний до використання стан, шляхом знесення об`єкту самочинного будівництва.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. З урахуванням розглядуваних відносин, інші аргументи сторін по справі стосуються викладених та проаналізованих у рішенні обставин та доводів сторін, розширюють та доповнюють їх, не змінюючи сутність правовідносин та їх оцінку, надану судом, і, відповідно, не потребують окремої оцінки.
Щодо представництва інтересів держави в суді прокурором суд зазначає таке.
Прокурор посилається, серед іншого, на статтю 23 Закону України "Про прокуратуру", а також зазначає, що вже самого факту бездіяльності Дніпровської міської ради для втручання прокурора є достатньо.
Наявність у позивача повноважень у сфері земельних правовідносин та прав для їх захисту, які за обставинами справи ними не здійснюються, прокурор обґрунтовує посиланням на Конституцію, Земельний кодекс України та Цивільний кодекс України.
Згідно зі ст. 13 Конституції України земля, ii надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування.
Статтею 324 Цивільного кодексу України передбачено, що від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, встановлених Конституцією України. 
Таким чином, з огляду на зазначену норму закону, прокурор може заявити в інтересах держави позов, який виражається в інтересах частини українського народу, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює саме орган виконавчої влади, хоча він, цей орган, навпаки, покликаний ці інтереси захищати. 
Такий підхід узгоджується з Європейською хартією місцевого самоврядування 1985 року (ратифікована Законом України від 15 липня 1997 року № 452/97-ВР), яка передбачає, що органи місцевого самоврядування при вирішенні відповідної частини публічних (суспільних) справ (public affairs) діють під власну відповідальність в інтересах місцевого населення й у правовій системі держав-учасниць, зокрема у сфері адміністративного контролю за органами самоврядування, має забезпечуватись співмірність (баланс) між заходами контролю та важливістю інтересів, які контролюючий орган має намір захищати (ст.ст. 3, 8).
Крім того, з урахуванням ст.ст. 1, 2, 6, 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", орган місцевого самоврядування представляє відповідну територіальну громаду і здійснює від її імені та в її інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Однак первинним суб`єктом місцевого самоврядування, основним носієм його функцій і повноважень є територіальна громада - жителі, об`єднані постійним проживанням у межах села, селища, міста, що є самостійними адміністративно - територіальними одиницями, або добровільне об`єднання жителів кількох сіл, що мають єдиний адміністративний центр.
Відповідно до статті 2 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" місцеве самоврядування територіальної громади є однією з гарантій держави.
Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" сільські, селищні, міські рада є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.
Відповідно до статті 142 Конституції України, статті 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" матеріальною та фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів. 
Положення статті 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" встановлюють, що територіальним громадам міст належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно. 
Відповідно до ст. 83 Земельного кодексу України землі, які належать на праві власності територіальним громадам, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів.
До повноважень міських рад у галузі земельних відносин згідно зі ст.ст. 12, 83, 122 Земельного кодексу України, ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" належить розпорядження землями комунальної власності в межах, визначених Земельним кодексом України.
Ураховуючи викладене, органом, уповноваженим здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, є Дніпровська міська рада, як розпорядник земельних ділянок комунальної власності на території міста Дніпра, суб`єкт, уповноважений на здійснення самоврядного контролю за використанням та охороною земель на території міста Дніпра, та зобов`язана здійснювати захист комунальних майнових прав.
У статтях 13, 14 Конституції України визначено, що земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. 
За правилами статей 4, 5 Земельного кодексу України завданням земельного законодавства, яке включає в себе цей Кодекс та інші нормативно-правові акти у галузі земельних відносин, є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель, а основними принципами земельного законодавства є, зокрема, поєднання особливостей використання землі як територіального базису, природного ресурсу і основного засобу виробництва; забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави; невтручання держави в здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом.
З огляду на наведене, положення статті 1, частини першої статті 83, частини першої статі 84, статті 122 ЗК України, статей 1, 2, 6, 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", земля як основне національне багатство, що перебуває під особливою охороною держави, є об`єктом права власності Українського народу, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування здійснюють права власника від імені народу, в тому числі й тоді, коли приймають рішення щодо розпорядження землями державної чи комунальної власності.
Самочинне будівництво призводить до значних втрат надходжень до місцевого бюджету, створює передумови для спорудження об`єктів із порушенням економічних інтересів фізичних та юридичних осіб.
Враховуючи складну економічну ситуацію в умовах воєнного стану питання повноти та своєчасності внесення до бюджету плати за використання земельних ділянок є особливо важливим.
У свою чергу самочинне будівництво без урахування містобудівних умов та обмежень, Генерального плану міста, Плану зонування території, державних будівельних норм та цільового призначення земельних ділянок, тобто будівництво без дотримання правил та порядку будівництва, є викликом безпеці та правопорядку суспільства.
Відсутність під час будівництва контролю за дотриманням протипожежних та санітарних норм, може призвести до відсутності належних шляхів евакуації, порушення норм інсоляції (освітлення) та вентиляції, що сприяє поширенню інфекцій та плісняви, що безпосередньо загрожує життю та здоров`ю людей.
Про виявлені порушення, наявність підстав для вжиття заходів, направлених на скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою окружною прокуратурою повідомлено Дніпровську міську раду листами за №54-2490вих-25 від 16.04.2025, №54-4254вих-25 від 21.06.2025, №54-6645вих-25 від 16.09.2025, №54-8232вих-25 від 05.11.2025 та від 09.12.2025 за №54-9219вих-25, №54-9237вих-25 від 09.12.2025.
На вказані листи міська рада та департамент правового забезпечення міської ради листами від 21.05.2025 за №7/11-1106, від 31.07.2025 за №7/11-1745, від 22.10.2025 за №7/11-2312, від 11.12.2025 за №7/11-2720 та від 22.12.2025 за №12/8-113 повідомила, що заходи претензійно-правового характеру, спрямовані на скасування державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна, зобов`язання усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою за адресою: м. Дніпро, Донецьке шосе, 123г, шляхом знесення самовільно збудованого майна не вживались. 
Центральною окружною прокуратурою міста Дніпра, на виконання вимог абз. 3 ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", листом №54-9663вих-25 від 25.12.2025 повідомлено Дніпровську міську раду про звернення з даним позовом до суду.
Таким чином, Центральна окружна прокуратура міста Дніпра звернулася із позовом в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради як органу місцевого самоврядування, який представляє інтереси власника землі – територіальної громади міста.
Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18 (провадження № 12-194гс19), прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим (п. 43).
Отже, у цій справі прокурор, звертаючись з позовом до суду, дотримався передбачених чинним законодавством вимог для представництва інтересів держави.
Відповідно до ч. 7 статті 145 Господарського процесуального кодексу України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. 
Таким чином застосовані ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 02.01.2026 заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили.
Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача у розмірі 3633,60грн (з урахуванням того, що позов подано в електронній формі (2422,40грн - одна вимога немайнового характеру+1211,20грн – забезпечення позову).
Керуючись статтями 2, 3, 20, 73 - 79, 86, 91, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -
В И Р І Ш И В:
Позов Керівника Центральної окружної прокуратури міста Дніпра в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради до Фізичної особи – підприємця Кузьмінова Володимира Олександровича, про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою; повернення земельної ділянки шляхом знесення об`єкту самочинного будівництва – автостоянки; скасування державної реєстрації права приватної власності на об`єкт нерухомого майна - задовольнити частково.
Зобов`язати Фізичну особу-підприємця Кузьмінова Володимира Олександровича (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ; АДРЕСА_3 ) усунути перешкоди Дніпровській міській раді (ідентифікаційний код 26510514; проспект Дмитра Яворницького,75, м. Дніпро, 49000) у праві користування та розпорядження земельною ділянкою, розташованою за адресою: м. Дніпро, Донецьке шосе, 123г, площею 0,3393 га та повернути земельну ділянку, шляхом знесення об`єкту самочинного будівництва - автостоянки, що складається з: літ. А-1 – будівля вартової площею 6,0 кв.м, літ. Б-1 будівля авто майстерні з паркінгом площею 673,0 кв.м, літ.№1-3 - огорожі площею 371,8 кв.м, літ. І - замощення площею 2599,0 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 674353912101).
У решті заявлених вимог – відмовити.
Стягнути з Фізичної особи-підприємця Кузьмінова Володимира Олександровича (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ; АДРЕСА_3 ) на користь Дніпропетровської обласної прокуратури (реквізити отримувача: 49044, м. Дніпро, пр-т. Дмитра Яворницького, 38, МФО 820172, р/р UA228201720343160001000000291 в ДКСУ в м. Київ, код за ЄДРПОУ 02909938, код класифікації видатків бюджету -2800) судовий збір у розмірі 2422,40грн.
Накази видати після набрання рішенням законної сили.
Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 01.06.2026

Суддя Н.М. Євстигнеєва