УХВАЛА
01 червня 2026 року
м. Київ
справа № 991/6812/24
провадження № 51-1666 ск 26
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 на вирок Вищого антикорупційного суду від 12 серпня 2025 року та ухвалу Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 02 квітня 2026 року, 
встановив:
У касаційній скарзі захисник порушує питання про перегляд вказаних судових рішень в касаційному порядку.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), суд касаційної інстанції дійшов висновку, що її подано без додержання приписів п.п. 4, 5 ч. 2, ч. 3 зазначеної статті.
Відповідно до ст. 438 КПК підставами для зміни або скасування судових рішень судом касаційної інстанції є: істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. При вирішенні питання про наявність зазначених підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу.
Посилаючись на незаконність судових рішень, особа, яка подає касаційну скаргу, повинна вказати конкретні порушення закону, що є підставою для їх зміни чи скасування, а також належним чином обґрунтувати свої доводи, тобто не тільки висунути на підтвердження допущених судом порушень переконливі факти, але й аргументувати як саме ці порушення істотно позначилися на законності та обґрунтованості судового рішення. Крім цього, вимагаючи скасування судового рішення та призначення нового судового розгляду в суді відповідної інстанції, особа у касаційній скарзі має вказати, яким чином таке скасування дозволить виправити порушення, на які вона посилається.
Суд касаційної інстанції є судом права та у силу ст. 433 КПК не досліджує доказів, не перевіряє їх з погляду достовірності, не ревізує висновків щодо фактичних обставин, при вирішенні справи виходить із фактів, установлених судами попередніх інстанцій та уповноважений скасувати чи змінити оспорювані рішення виключно на підставах, передбачених ч. 1 ст. 438 КПК. Тому скаржник має обґрунтувати наявність в конкретній справі істотних порушень закону, які відповідно до цієї норми закону є підставами для скасування вироку та ухвали.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 посилається на незаконність вироку Вищого антикорупційного суду від 12 серпня 2025 року та ухвали Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 02 квітня 2026 року щодо ОСОБА_5 у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Водночас не наводить доводів, які з урахуванням установлених у справі фактів й у розумінні статей 404, 405, 412, 419 КПК свідчили би про допущення судами попередніх інстанцій таких істотних порушень норм права та неналежну оцінку здобутих доказів, що стало б підставою для обов`язкового скасування оскаржуваних судових рішень.
У скарзі також не міститься обґрунтування неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність у розумінні ст. 413 КПК, зважаючи на встановлені фактичні обставини.
Крім того, з огляду на приписи ст. 419 КПК, захисник, звертаючись до суду касаційної інстанції з вимогою про закриття кримінального провадження, не конкретизував, на які саме доводи апеляційної скарги сторони захисту суд апеляційної інстанції не надав відповіді та яким чином це, з урахуванням положень ст. 412 КПК, перешкодило або могло перешкодити апеляційному суду ухвалити законне й обґрунтоване рішення.
Відсутність у скарзі належного обґрунтування з огляду на те, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах касаційної скарги, перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити вимоги особи, яка її подала із зазначенням того, яке рішення має прийняти суд касаційної інстанції.
Такі вимоги мають відповідати приписам ст. 436 КПК, згідно з якими суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: 1) залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення; 2) скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; 3) скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; 4) змінити судове рішення.
Як убачається зі змісту касаційної скарги, у ній захисник просить скасувати судові рішення і закрити кримінальне провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК, або ж виправдати ОСОБА_5 . Однак, заявляючи таку вимогу, скаржник залишив поза увагою те, що згадані підстави за юридичною природою різні, а тому їх одночасне наведення та альтернативний характер правової позиції не узгоджуються з принципом правової визначеності.
За правилами ч. 3 ст. 427 КПК, якщо особа не бажає брати участі у касаційному розгляді, вона зазначає про це в скарзі. Між тим подана касаційна скарга не містить жодних застережень щодо цієї обставини.
За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне залишити без руху касаційну скаргу, надавши захиснику строк для усунення недоліків.
Керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Верховний Суд
постановив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Вищого антикорупційного суду від 12 серпня 2025 року та ухвалу Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 02 квітня 2026 року щодо ОСОБА_5 , залишити без руху і встановити строк для усунення недоліків протягом п`ятнадцяти днів із дня отримання копії ухвали.
Роз`яснити, що касаційна скарга повертається в разі, якщо особа в установлений строк не усунула недоліків касаційної скарги, залишеної без руху.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_6 ОСОБА_2 ОСОБА_3