ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/1003/26	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №712/11784/24 Категорія: 305010900 	Пироженко С.А. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Новіков О. М. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2026 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддів Новікова О.М., Василенко Л.І., Фетісової Т.Л., 
за участю секретаря Костенко А.І., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційні скарги ОСОБА_1 та ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 лютого 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_2 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, –
в с т а н о в и в :

У жовтні 2024 року  ОСОБА_1  звернувся до суду із вказаним позовом, обгрунтовуючи його тим, що 18.04.2024 року сталася дорожньо-транспортна пригода в м. Черкаси по вул. Смілянська, 124/1 за участю транспортного засобу RENAULT LAGUNA, д.н.з. НОМЕР_2 , під його керуванням та транспортного засобу УАЗ 390945, д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_2 , внаслідок чого належний йому автомобіль зазнав механічних ушкоджень.
Постановою Соснівського районного суду від 24.05.2024 року (справа № 712/5411/24, провадження № 3/712/1871/24) винним в скоєному ДТП було визнано ОСОБА_2 .
Відповідальність водія УАЗ 390945, д.н.з. НОМЕР_3 , на момент ДТП не була застрахована в страховій компанії. В свою чергу його відповідальність була застрахована за полісом ОСЦПВВНТЗ № 219273099 в ПАТ "HACK "ОРАНТА".
У відповідь на надані ним документи, МТСБУ надали листа № 3-016/25936 від 19.06.2024 року, в якому повідомили, що розмір страхового відшкодування складає 97 636,29 грн., за вирахуванням ПДВ складає 84 527, 75 грн., який розрахований на підставі звіту № А04-18 від 28.05.2024 року.
17.06.2024 року МТСБУ сплатило на його користь страхове відшкодування, в розмірі 84 527,75 грн. тим самим виконало перед позивачем покладені на нього за законом зобов`язання.
У відповідності до звіту № А04-18 від 28.05.2024 року: Свр (вартість ремонту автомобіля без зносу) = 182 342, 04 грн.; Сврз (вартість ремонту автомобіля з зносом) = 97 636,29 грн.
При цьому, з відповідача, як відповідальної особи підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням, в розмірі 84 705,75 грн., з розрахунку: 182 342, 04 гри. (фактичний розмір шкоди) - 97 636,29 грн. (загальний розмір страхового відшкодування) = 84 705, 75 грн.
Крім того, внаслідок протиправних винних дій ОСОБА_2 , йому, як власнику пошкодженого транспортного засобу RENAULT LAGUNA, було спричинено значну моральну шкоду, яка полягає у глибоких психологічно-душевних стражданнях з приводу неможливості експлуатації пошкодженого транспортного засобу. Спричинені внаслідок цього психологічні страждання потягли за собою вкрай негативні наслідки для його самопочуття і здоров`я.
Вказану моральну шкоду оцінює в 10 000 грн., яку просить стягнути з відповідача ВЧ № НОМЕР_4 на його користь.
Вважає, згідно з вимогами ч. 1 ст. 1172 ЦК України, відповідальною особою за завдані збитки є ВЧ № НОМЕР_1 , оскільки вони є власником автомобіля УАЗ 390945, д.н.з. НОМЕР_3 та ОСОБА_2 , як військовослужбовець цієї частини.
У зв`язку з викладеним, просив стягнути з ВЧ № НОМЕР_1 на свою користь різницю між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням, в розмірі 84 705,75 грн., моральну шкоду, в розмірі 10 000 грн. та понесені документально підтверджені витрати на оплату судового збору, в розмірі 2 422, 40 грн.
Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 лютого 2026 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 різницю між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням в розмірі 13 108,54 грн., моральну шкоду в сумі 1 000,00 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі360,87 грн., а всього 14 469,41 грн. 
В решті позовних вимогвідмовлено.
Судове рішення мотивовано тим, що у Звіті № А04-18 про оцінку автомобіля від 28.05.2024 року чітко вказано, що вартість матеріального збитку завданого власнику легкового автомобіля RENAULT LAGUNA, д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок пошкодження останнього при ДТП складає 97 636 грн. 29 коп.
Позивач отримав страхове відшкодування від МТСБУ в розмірі 84 527,75 грн. Отже, різниця між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням становить: 97 636,29 грн. – 84 527,75 грн. = 13 108,54 грн., яка і підлягає до стягнення на користь позивача.
Щодо належного відповідача у справі, то судом вказано, що власником автомобіля УАЗ 390945, д.н.з. НОМЕР_3 є ВЧ № НОМЕР_1 , ОСОБА_2 є військовослужбовцем цієї ВЧ. При цьому ВЧ НОМЕР_1 перебуває на забезпеченні ІНФОРМАЦІЯ_2 , у ВЧ відсутнє ведення бухгалтерського обліку своїх операцій, відсутній відокремлений баланс та відсутні відкриті рахунки в органах Державного казначейства України. Таким чином, у ВЧ відсутні повноваження здійснювати розрахунки по договорам та зобов`язанням, тому відповідальність за нанесену шкоду військовослужбовцем ВЧ НОМЕР_1 повинно нести саме ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Суд вважав, що Звіт №А04-18 про оцінку автомобіля від 28.05.2024 року, що зроблений на замовлення МТСБУ, є повним та обґрунтованим, а тому є належним і допустимим доказом розміру матеріального збитку.
Вирішуючи позовні вимоги щодо стягнення з відповідача моральної шкоди судом враховано характер та обсяг моральних страждань позивача, їх тривалість, інші конкретні обставини справи, а саме те, що дана шкода була понесена ним в результаті дорожньо-транспортної пригоди, вважає справедливою та співрозмірною сумою відшкодування моральної шкоди в розмірі 1 000,00 грн.
Не погоджуючись з рішенням суду, представник  ІНФОРМАЦІЯ_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на те, що рішення суду є незаконним, ухваленим з неправильним застосуванням норм матеріального права, просив його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не надав належної оцінки тому, що у Звіті №А04-18 про оцінку автомобіля RENAULT LAGUNA, д.н.з. НОМЕР_2 від 28.05.2024 містяться завищені розрахунки ринкової вартості автомобіля та вартості відновлювального ремонту.
До того ж, Звіт №А04-18 не можна вважати належним та допустимим доказом, оскільки на 8 сторінці звіту відсутні підписи ФОП ОСОБА_3 (накладення кваліфікованого електронного цифрового підпису включно), одночасно з цим також відсутній підпис самого оцінювача ОСОБА_4 , якому доручено проведення оцінки.
Крім того, вказує, що у матеріалах справи відсутні достатні і допустимі докази, які підтверджують завдання позивачу моральної шкоди відповідачем.
Також апеляційну скаргу на рішення суду подано позивачем ОСОБА_1 , в якій останній зазначає, що рішення суду ухвалено з порушенням норм процесуального права та недотриманням норм матеріального права. Просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.
В обґрунтування поданої апеляційної скарги вказує, що у відповідності до Звіту №А04-18 від 28.05.2024 року визначено, що вартість ремонту автомобіля без коефіцієнта фізичного зносу становить 182 342,04 грн. та вартість ремонту автомобіля із врахуванням зносу становить 97 636,29 грн.
Вказує, що сталою практикою є стягнення із завдавача шкоди різниці між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодування у порядку ст. 1194 ЦК України. При цьому є сталим, що така різниця розраховується як вартісне значення вартості ремонту без врахування коефіцієнту фізичного зносу та фактично сплаченим страховим відшкодуванням. Саме такий розрахунок проводиться, оскільки в розумінні ст. 22 ЦК України така сума є збитком, які потерпілий мусить понести для відновлення свого порушеного права.
У відзиві на апеляційну скаргу Військова частина НОМЕР_1 в особі представникам Чернявського Д.Є. вказує, що військова частина НОМЕР_1 , яка є відокремленим підрозділом Міністерства оборони України без права юридичної особи, не наділена цивільною процесуальною дієздатністю і не може бути стороною у цивільному процесі за позовами майнового характеру. 
Звернуто увагу суду, що учасник ДТП, ОСОБА_2 керував транспортним засобом бортовий УАЗ 390945-360, що лише знаходиться на оперативному обліку військової частини НОМЕР_1 та фактично належало ІНФОРМАЦІЯ_4 на праві господарського відання.
Позивач не скористався своєю процесуальною можливістю на подання клопотання про заміну належного відповідача та продовжував наполягати на своїх позовних вимогах щодо стягнення з військової частини НОМЕР_1 розміру шкоди, хоча з наданих матеріалів вбачається очевидна помилковість заявленого способу захисту.
У частині звіту №А04-18 про оцінку автомобіля RENAULT LAGUNA, д.н.з. НОМЕР_2 від 28.05.2024, повністю погоджуються з доводами викладеними у апеляційній скарзі ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Вважають, що МТСБУ сплатило шкоду позивачу у повному розмірі.
Щодо відшкодування моральної шкоди, то зазначає, що розмір заявленої моральної шкоди є необґрунтованим, доказів, що підтверджують душевні моральні страждання, а також сам факт нанесення моральної шкоди до суду першої інстанції не надані, у зв`язку з чим вимога про стягнення моральної шкоди є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.
Заслухавши пояснення сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів доходить наступних висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає зазначеним вище вимогам.
Як вбачається із матеріалів справи та установлено судом першої інстанції, що 18.04.2024 року сталася дорожньо-транспортна пригода в м. Черкаси по вул. Смілянська, 124/1 за участю транспортного засобу RENAULT LAGUNA, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням позивача та транспортного засобу УАЗ 390945, д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_2 , внаслідок чого належний позивачу автомобіль зазнав механічних ушкоджень.
Постановою Соснівського районного суду від 24.05.2024 року (справа № 712/5411/24, провадження № 3/712/1871/24) винним в скоєному ДТП було визнано ОСОБА_2 .
Частиною 4 статті 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Відповідальність водія УАЗ 390945, д.н.з. НОМЕР_3 , на момент ДТП не була застрахована в страховій компанії. В свою чергу відповідальність позивача була застрахована за полісом ОСЦПВВНТЗ № 219273099 в ПАТ "HACK "ОРАНТА".
18.04.2024 року позивачем було направлено до МТСБУ пакет документів необхідних для отримання страхового відшкодування, в тому числі заяву на виплату страхового відшкодування та повідомлення про ДТП.
У відповідь на надані позивачем документи, МТСБУ надали листа № 3-016/25936 від 19.06.2024 року, в якому повідомили, що розмір страхового відшкодування, що підлягає виплаті складає 97 636,29 грн., за вирахуванням ПДВ - 84 527, 75 грн., який розрахований на підставі звіту № А04-18 від 28.05.2024 року.
17.06.2024 року МТСБУ сплатили на користь позивача страхове відшкодування, в розмірі 84 527,75 грн., що підтверджено копією квитанції про безготівкове зарахування. Таким чином, МТСБУ виконало перед позивачем покладені на них за Законом зобов`язання, а тому наразі позивач не має до них майнових претензій.
У відповідності до звіту № А04-18 від 28.05.2024 року: Свр (вартість ремонту автомобіля без зносу) складає 182 342, 04 грн.; Сврз (вартість ремонту автомобіля з зносом) складає 97 636,29 грн.
Юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків (частина перша статті 1172 ЦК України).
Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.
Отже, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.
Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.
При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.
У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).
Відповідно до пункту 7.38 Методики значення коефіцієнту фізичного зносу приймається таким, що дорівнює 0 для нових складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує, зокрема, 5 років-для легкових КТЗ виробництва країн СНД, та 7 років-для інших легкових КТЗ.
У пункті 7.39 Методики визначено, що винятком стосовно використання зазначених вимог є: а) якщо КТЗ експлуатуються в інтенсивному режимі (фактичний пробіг щонайменше вдвічі більший за нормативний); б) якщо складові частини кузова, кабіни, рами відновлювали ремонтом або вони мають корозійні руйнування чи пошкодження у вигляді деформації; в) якщо КТЗ експлуатувалося в умовах, визначених у пункті 4 таблиці 4.1 додатка 4.
Установлено та сторонами у справі не оспорюється факт ДТП та вина ОСОБА_2 у її спричиненні. Предметом спору є сума відшкодування майнової шкоди, яка є фактичним розміром збитків з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу). 
У відповідності до Звіту №А04-18 від 28 травня 2024 року вартість відновлювального ремонту без урахування коефіцієнту фізичного зносу, тобто збитки, що фактично поніс позивач становить 182 342,04 грн.
Вартість відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових становить 97 636,29 грн. 
МТСБУ виплатило ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 84 527,75 грн., оскільки було вирахувано ПДВ нараховане на вартість матеріалів та складників.
Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації.
Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що відповідач у порядку статті 1172 ЦК України повинен відшкодувати ОСОБА_1 завдану майнову шкоду, а саме різницю між фактичним розміром шкоди та отриманим страховим відшкодуванням.
Відповідно до пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства ПДВ. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.
Ставка ПДВ встановлюється від бази оподаткування у розмірі 20 відсотків (підпункт «а» пункту 193.1 статті 193 Податкового кодексу України).
Тобто вартість ремонту автомобіля з урахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати. Судам у таких випадках слід з`ясовувати наявність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи є надавач послуг з ремонту автомобіля платником ПДВ, а також понесення позивачем витрат зі сплати ПДВ.
До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 22 грудня 2020 року у справі № 565/1210/19 (провадження № 61-9485св20) та у постанові від 21 грудня 2020 року у справі № 911/286/20.
Колегія суддів враховує, що матеріали справи не містять відомостей про здійснення ремонту пошкодженого транспортного засобу юридичною особою, або фізичною особою-підприємцем, яка є платником ПДВ, а тому є підстави для зменшення розміру відшкодування на суму ПДВ. 
Як видно із наданого експертного висновку, розмір ПДВ включений у вартість відновлювального ремонту пошкодженого в ДТП автомобіля RENAULT LAGUNA, д.н.з. НОМЕР_2 , за винятком вартості ремонтно-відновлювальних робіт.
Страховиком фактично у страхове відшкодування включено вартість ремонтно-відновлювальних робіт у повному обсязі.
Таким чином, визначений позивачем розмір відшкодування матеріальної шкоди 84 705,75 грн. слід зменшити на розмір ПДВ – 20%, а тому різниця між фактичною вартістю ремонту та страховим відшкодуванням становить 67764,60 грн.
Колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що, вирішуючи питання розміру майнової шкоди, яку завдано позивачу унаслідок ДТП, належним та допустимим доказом є Звіт про оцінку №А04-18 від 28 травня 2024 року виконаного ФОП ОСОБА_5 , проведення якого здійсненого оцінювачем ОСОБА_6 , складений на замовлення страховика (МТСБУ), тому обґрунтованим є розмір майнової шкоди 182 342,04 грн. 
Посилання в апеляційній скарзі ІНФОРМАЦІЯ_2 про завищеність розміру шкоди, жодними належними доказами не підтверджено. Крім того, колегія суддів відхиляє доводи зазначеного апелянта у частині відсутності підписів ФОП ОСОБА_5 та оцінювача ОСОБА_4 на складеному Звіті №А04-18 від 28 травня 2024 року, оскільки документ підписано кваліфікованим електронним підписом. 
В Звіті також міститься посилання на онлайн сервіс Центрального засвідчувального органу Міністерства цифрової трансформації України для можливості перевірки підпису.
Відповідачем не було заявлено клопотання про призначення автотоварознавчої експертизи для спростування розміру завданої шкоди.
Що стосується моральної шкоди
Згідно з положеннями статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 (зі змінами та доповненнями) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (у тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
У пунктах 5, 9 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.
При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Колегія суддів при оцінці доводів апеляційної скарги відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо недоведеності позивачем завданої моральної шкоди враховує, що ОСОБА_1 належним чином обґрунтовано, в чому саме полягали його душевні страждання. В позові ним зазначено, що внаслідок пошкодження автомобіля він відчував емоційну напругу, знервованість, пригніченість, крім того, вказаний автомобіль є єдиним його засобом пересування, на придбання якого він тривалий час заощаджував кошти сімейного бюджету.
З огляду на доведеність спричинення моральної шкоди, колегія суддів вважає, що у даній частині судове рішення є законним. Крім того, визначений судом першої інстанції розмір маральної шкоди апелянтами не спростовувався.
Відповідно до пункту 4 частини 1 статі 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За результатами розгляду справи, колегія суддів доходить висновку про наявність обґрунтованих підстав для часткового задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , та зміни судового рішення у частині розміру стягнутих збитків. 
Щодо судових витрат
Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з пунктом 3 частини 2 статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_1 визначено ціну позову у розмірі 94705,75 грн. За результатами розгляду справи у суді першої та апеляційної інстанцій позов підлягає задоволенню на суму 68764,60 грн., що становить 72,60% від заявленої ціни позову, тому з ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 4396,66 грн. (як за подання позовної заяви, так і за подання апеляційної скарги).
Керуючись ст.ст. 35, 258, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд, - 

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу  ІНФОРМАЦІЯ_1 – залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 лютого 2026 року – змінити в частині стягнутої різниці між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням, стягнувши 67764,60 грн.
В решті рішення суду залишити без змін. 
Здійснити перерозподіл судових витрат.
Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 понесені витрати по сплаті судового збору у суді першої та апеляційної інстанцій у розмірі 4396, 66 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги.
Повний текст постанови складено 25 травня 2026 року.

Судді