Справа № 212/1239/26 
2/212/2687/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2026 року м. Кривий Ріг 

Покровський районний суд міста Кривого Рогу у складі головуючої судді Швець М. В., за участі секретаря судового засідання Терещук М. В., розглянувши у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
встановив таке.
До суду звернулася представник позивача Пилипчук А. С. Суд виніс ухвалу про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
В усі судові засідання представники позивача не з`явилися; у позовній заяві представник просила проводити розгляд справи за відсутності позивача.
Відповідач скористався своїм правом на участь у справі; разом з тим у судове засідання 21.05.2026 не з`явився, хоча був повідомлений про наступну дату у судовому засіданні 21.04.2026. 
21 квітня 2026 року суд частково задовольнив клопотання позивача та витребував докази з АТ КБ «Приватбанк».
21 квітня 2026 року суд також у судовому засіданні відмовив у задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі.
Оскільки всі учасники справи не з`явилися, згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Позиції сторін.
Позивач заявив про стягнення заборгованості за Кредитним договором № 15.03.2025-100002127 від 15.03.2025, укладеним між ним та відповідачем, на загальну суму 99 120,00 грн та судових витрат у вигляді судового збору в розмірі 2 662,40 грн.
Позов обґрунтував таким. 15.03.2025 між ним та відповідачем укладено зазначений Кредитний договір в електронній формі та надано кредит 28 000,00 грн на строк 184 дні. Позивач свої зобов`язання за цим Кредитним договором виконав, а відповідач – ні, у зв`язку з чим утворилася заборгованість у розмірі 99 120,00 грн, з яких: 28 000,00 грн – борг по тілу кредиту; 51 520,00 грн - проценти; 5 600,00 грн – комісія; 14 000,00 грн – неустойка.
17 березня 2026 року відповідач подав відзив на позов, в якому заперечив проти задоволення позовних вимог, посилаючись на таке. Він не звертався до позивача із заявою про отримання кредиту, не подавав відповідних анкет чи заявок, не підписував жодних документів, у тому числі в електронній формі, не надавав своєї згоди на укладення кредитного договору. Він також не отримував кредитних коштів від позивача і не користувався жодними його фінансовими послугами. Отже, є обґрунтовані підстави вважати, що могли бути вчинені шахрайські дії з використанням персональних даних відповідача. Дізнавшись про вимоги позивача, він звернувся до відділення поліції № 3 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області та 03.03.2026 розпочато кримінальне провадження № 12026046730000082, у межах якого встановлюються обставини незаконного оформлення кредиту, використання його персональних даних та особи, причетні до можливого шахрайства. Номер телефону, зазначений у кредитному договорі як фінансовий номер для СМС-інформування, не належить відповідачу, як і банківська картка, на яку нібито були перераховані кредитні кошти. Позивач належними та допустимими доказами не довів: що відповідач пройшов процедуру ідентифікації та верифікації як клієнт фінансової установи; що йому належить банківська картка та номер телефону, на який надсилалися одноразові ідентифікатори; що відповідач фактично отримав та використав кредитні кошти.
30 березня 2026 року представник позивача Ларіонов К. О. подав відповідь на відзив, у якому зазначив таке. Відповідач не надав жодного доказу на підтвердження своїх заперечень або на спростування доводів позивача. Заперечуючи щодо отримання відповідачем кредитних коштів, сторона відповідача не подала виписки по рахунках відповідача або клопотання про витребування таких доказів, на спростування доказів, наданих стороною позивача. Між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем було укладено Кредитний договір в електронній формі шляхом: 1) отримання/ознайомлення відповідача з Пропозицією про укладення кредитного договору (оферта) (кредитної лінії); 2) подання відповідачем Заявки кредитного договору (кредитної лінії); 3) надсилання відповідачем Відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору (кредитної лінії). Стороною відповідача документи, що складають Кредитний договір, підписувались за допомогою одноразового ідентифікатора, який було надіслано у смс-повідомленні на номер, вказаний останнім, як фінансовий. Відповідач не заперечує, що відповідний засіб зв`язку належить йому, або що на час укладення спірних договорів він втратив вказаний засіб зв`язку, що може бути підтверджено відповідними засобами доказування. Позивачем було перераховано кошти на картковий рахунок відповідача, номер якого зазначено ним у кредитному договорі (заявці), за допомогою інтернетеквайрингу – iPay. Видача кредитних коштів відповідачу підтверджується Листом ТОВ «УПР». Будь-яких претензій щодо невиконання позивачем свого обов`язку по наданню коштів протягом дії договору відповідач не заявляв. Відповідачем під час укладення кредитного договору було проведено ідентифікацію через систему BankID. Від центрального вузла системи BankID Національного банку України були отримані дані, які однозначно ідентифікують відповідача. При подачі позовної заяви додано Відомості щодо ідентифікації відповідача через систему Bank ID. Відповідачем подано Витяг з єдиного реєстру досудових розслідувань. Дані обставини підтверджують лише звернення до правоохоронного органу та не підтверджують те, що повідомлені відповідачем обставини знайшли своє підтвердження у ході досудового розслідування. Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри.
07 квітня 2026 року відповідач подав клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, а саме: скріншоту із сервісу «Приват24» та копії банківської виписки за період 01.01.2025-31.12.2025. Клопотання було задоволено судом у судовому засіданні 21.04.2026 та долучено надані докази до матеріалів справи.
У судовому засіданні 21.04.2026 відповідач повністю підтримав свої заперечення проти позову, висловлені у відзиві на позов. У судовому засіданні також пояснив таке. Він, з метою з`ясування, кому належить картка, на яку позивач перерахував кредитні кошти, здійснив переказ власних коштів в сумі 1,00 грн на цю картку, і в системі Приватбанку отримувач показався як « ОСОБА_2 ». Сам відповідач має інший рахунок в АТ КБ «ПриватБанк» та іншу картку, на підтвердження чого він раніше надав виписку. Кредитних коштів від позивача він не отримував. 
Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Оцінка аргументів сторін та висновки суду.
На підтвердження обставини укладення Кредитного договору між позивачем та відповідачкою позивач надав Пропозицію про укладення кредитного договору, Заявку кредитного договору, Відповідь позичальника про прийняття пропозиції кредитного договору. Пропозиція про укладення кредитного договору містить посилання на те, що реквізити позичальника встановлюються у Заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти (п. 14.2.; а. с. 22); зазначено про спосіб надання коштів у рахунок кредиту: перерахування на рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача 5168-75ХХ-ХХХХ-1588 (п. 4.1., а. с. 19 зворот). У Заявці (а. с. 22) зазначено про позичальника ОСОБА_1 ; реквізити електронного платіжного засобу для надання коштів позичальнику 5168-75ХХ-ХХХХ-1588. Аналогічні зазначеним у Заявці дані про позичальника вказані у Відповіді про прийняття пропозиції (а. с. 23-24); зазначено також про погоджений канал комунікації: смс інформування на фінансовий номер 0982557907; домовлено про підписання та укладання кредитного договору шляхом введення коду з смс-повідомлення, яке було відправлене на вказаний номер телефону. Зазначено про підписання усіх трьох документів позичальником шляхом одноразового ідентифікатора Е754. В Інформаційному повідомленні позичальника (а. с. 24 зворот) зазначено про його контактний телефон НОМЕР_1 .
На підтвердження обставини перерахування кредитних коштів позивач надав лист ТОВ «УПР» від 23.01.2026 про перерахування коштів на платіжну картку клієнта, в якому зазначено про перерахування на картку НОМЕР_2 коштів в розмірі 28 000,00 грн 15.03.2025 з призначенням платежу: видача за договором кредиту № 15.03.2025-100002127 (а. с. 10).
Згідно з відповідями АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 04.05.2026 та 07.05.2026 на ухвалу суду про витребування доказів на ім`я ОСОБА_1 не емітовано картку № НОМЕР_2 .
До відзиву відповідача долучені копії талону-повідомлення єдиного обліку № 4922 від 02.03.2026, Протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від ОСОБА_1 , його письмових Пояснень від 02.03.2026, адресованих начальнику ВП № 3 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області, Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні № 12026046730000082. У Витягу з ЄРДР зазначено, що відомості за заявою ОСОБА_1 про оформлення 15.03.2025 невстановленою особою електронного кредитного договору у ТОВ «Споживчий центр» на суму 99 120 гривень з використанням конфіденційної інформації про ОСОБА_1 ; дії кваліфіковано за ч. 1 ст. 182 КК України.
Згідно зі скріншотом із сервісу «Приват24», наданим відповідачем в якості доказу, він здійснив переказ власних коштів на банківську картку НОМЕР_2 в розмірі 1,00 грн з картки для виплат НОМЕР_3 та сплатив комісію за отримувача 0,01 грн; отримувачем коштів зазначена особа ОСОБА_2 . 
Згідно з Інформацією по картці НОМЕР_4 , яка прив`язана до рахунку ОСОБА_1 в АТ КБ «ПриватБанк» за період 01.01.2025- 31.12.2025, у березні 2025 року надходження на його рахунок склали 19 930,06 грн. 
Отже, перед судом постало питання про те, чи укладено між позивачем та відповідачем кредитний договір, чи видано йому кредитні кошти на виконання такого договору та чи виникли між сторонами відносини споживчого кредитування.
З досліджених доказів суд встановив, що домовленість про перерахування кредитних коштів та самі кошти були перераховані на банківську карту, яка не належить відповідачу, а належить іншій особі, про що свідчить відповідь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та скріншот із сервісу «Приват24» за результатами перерахування коштів 1,00 грн самим відповідачем на вказану у кредитних документах, наданих позивачем, банківську картку.
Суд встановив, що відповідач, дізнавшись про позовні вимоги позивача (у застосунку «ДІЯ» 27.02.2026, куди надійшла повістка про його виклик до суду у цій справі), звернувся до поліції із заявою про шахрайські дії з його персональними даними, що підтверджується дослідженими судом талоном-повідомленням та Витягом з ЄРДР. У заяві та поясненнях, адресованих органу досудового розслідування, він зазначав, що кредитний договір з ТОВ «Споживчий центр» не укладав, нічого не підписував, і кредитні кошти не отримував. 
Номер телефону, зазначений відповідачем у відзиві на позов та клопотанні про зупинення провадження, не збігається із тим, що зазначений у документах, якими оформлювалася видача кредиту (заявка, пропозиція, відповідь, інформаційне повідомлення позичальника), та на який надходив одноразовий ідентифікатор. Позивач не довів, що відповідачу належить номер телефону, зазначений в особистих даних позичальника.
Суду не надано доказів вчинення відповідачем дій або бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню його персональних даних, телефону. 
Суд також встановив, що серед додатків до позову позивач не надав документ на підтвердження обставини ідентифікації відповідача під час укладення кредитного договору через систему Bank ID. Тому твердження позивача про те, що він при подачі позовної заяви додав такі Відомості щодо ідентифікації відповідача через систему Bank ID та, відповідно, належним чином ідентифікував особу позичальника, суд відхиляє.
Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Згідно з п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір
Слід зазначити, що використання електронного підпису у вигляді одноразового ідентифікатора є найменш захищеним видом електронних підписів і, відповідно, найбільш ризикованим під час укладення електронних правочинів. Такий вид електронного підпису не дозволяє однозначно ідентифікувати особу - підписанта договору.
Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави («Позика»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно з п. 1-1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.
Отже, обов`язок повернення кредиту та сплати процентів пов`язується з обставинами укладення кредитного договору, надання такого кредиту, та є наслідком отримання позичальником коштів та користування ними. Відповідно, ці обставини мають бути доведені (або визнані іншою стороною, що звільняє від обов`язку доведення).
Згідно з ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України, якою визначено змагальність серед основних засад цивільного судочинства, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
У Постанові ВП ВС від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц міститься такий висновок щодо тягаря доказування: «Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний… Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс» (п. 81).
Верховний Суд у своїй Постанові від 21.09.2022 у справі № 645/5557/16-ц зазначив, що за загальним правилом доказування тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову покладається на позивача, за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача; пріоритет у доказуванні надається не тому, хто надав більшу кількість доказів, а в першу чергу їх достовірності, допустимості та достатності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний.
Отже, стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
В умовах, як у цій справі, коли відповідач не визнав обставини укладення кредитного договору та отримання ним кредитних коштів, тягар доведення цих обставин покладається на позивача. 
Суд також враховує споживчий характер правовідносин між сторонами, в яких споживач зазвичай є "слабкою" стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком/фінансовою установою фактично не є рівними; тому, за відсутності належних та допустимих доказів, сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача. 
За таких обставин та наданих сторонами доказів суд не переконався у тому, що відповідач дійсно уклав Кредитний договір з позивачем та отримав кредитні кошти. 
У зв`язку з цим позов не підлягає задоволенню.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у задоволенні позову – відмовлено, судовий збір покладається на самого позивача.
На підставі зазначеного, керуючись статтями 12, 13, 19, 80, 81, 82 89, 131, 141, 223, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд
ухвалив таке.
У задоволенні позовної заяви товариства з обмеженою відповідальністю «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не буде подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», ЄДРПОУ: 37356833, юридична адреса: вул. Саксаганського, 133А, м. Київ.
Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 . 
Повний текст рішення суду складено та підписано 21 травня 2026 року.

Суддя:        М.  В.  Швець