ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 травня 2026 року
м. Київ
справа № 753/17359/24
провадження № 61-10298св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Коротуна В. М., 
учасники справи:
заявник - ОСОБА_1 ,
суб`єкт оскарження - державний виконавець Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Парфентьєва Анастасія Василівна, 
заінтересована особа - ОСОБА_2 ,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 , подану адвокатом Квашніним Михайлом Олександровичем, на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 21 березня 2025 року у складі судді Лужецької О. Р. та постанову Київського апеляційного суду від 09 липня 2025 року у складі колегії суддів: Фінагеєва В. О., Кашперської Т. Ц., Яворського М. А.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст вимог
У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на дії державного виконавця, в якій, просила:
визнати неправомірними дії державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське, Кам`янського району, Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Парфентьєвої А. В. щодо проведення розрахунку заборгованості зі сплати аліментів станом на 21 серпня 2024 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_2;
зобов`язати державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське, Кам`янського району, Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Парфентьєву А. В. провести перерахунок заборгованості за аліментами в межах виконавчого провадження № НОМЕР_2.
Свої вимоги обґрунтовувала тим, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 04 жовтня 2023 року стягнуто з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 у розмірі частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 29 травня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття. 
У лютому 2024 року виконавчий лист № 753/8807/23 пред`явлений для виконання до Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Кам`янське. 
Вказувала, що після відкриття виконавчого провадження та отримання банківських виписок від обох сторін виконавчого провадження державний виконавець здійснила розрахунок заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_2 та згідно повідомлення про внесення відомостей про боржника до Єдиного реєстру боржників від 17 червня 2024 року на вказану дату заборгованість становила 370 428,70 грн. 
Однак у подальшому, після отримання актуального розрахунку заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_2 за спірний період, виявилася переплата аліментів. 
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 21 березня 2025 року скаргу задоволено. Визнано неправомірними дії державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Парфентьєвої А. В. щодо проведення розрахунку заборгованості зі сплати аліментів станом на 21 серпня 2024 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_2. Зобов`язано державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Парфентьєву А. В. провести перерахунок заборгованості за аліментами в межах виконавчого провадження № НОМЕР_2.
Суд першої інстанції виходив із того, що відсутність у платіжних документах у призначенні платежу слова «аліменти» не може бути беззаперечною підставою для неврахування таких платежів як сплата аліментів. Суд зазначив, що ОСОБА_2 надав виписку по картці за спірний період про здійснення платежів на користь стягувача, тому у державного виконавця не було підстав не враховувати надані боржником квитанції під час визначення заборгованості зі сплати аліментів. Водночас платіж від 09 березня 2024 року, здійснений ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в сумі 12 000,00 грн із призначенням платежу «ОСОБА_4 на ДР», свідчить про те, що кошти були спрямовані в якості подарунка на день народження доньки ОСОБА_4 , тобто ці грошові кошти не свідчать про добровільну сплату боржником ОСОБА_2 аліментів, а тому не повинні були враховані державним виконавцем під час розрахунку заборгованості зі сплати аліментів в якості аліментів. Суд дійшов висновку, що виконавцю Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Парфентьєвій А. В. необхідно провести перерахунок заборгованості за аліментами в межах виконавчого провадження № НОМЕР_2 в розмірі зарахованих 09 березня 2024 року грошових коштів в сумі 12 000,00 грн, зазначених як « ОСОБА_4 на ДР».
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Київського апеляційного суду від 09 липня 2025 року, зв наслідками розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 , ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 21 березня 2025 року залишено без змін.
Апеляційний суд погодився з судовим рішеннями суду першої інстанції як таким, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, вважав його законними та обґрунтованими і не вбачав підстав для його скасування. Апеляційний суд установив, що боржник за виконавчим провадженням про стягнення аліментів ОСОБА_2 протягом періоду з 30 травня 2023 року до 13 квітня 2024 року перерахував ОСОБА_1 на відповідний рахунок кошти на загальну суму 798 949,50 грн, що, у свою чергу, не заперечує й стягувач, проте вважає, що всі перераховані за цей період грошові кошти не є аліментами, а здійснені з іншою метою відрахувань, в тому числі на ремонт дверей, сантехнічного обладнання в квартирі, де раніше проживало подружжя. Погоджуючись із висновком суду першої інстанції, апеляційний суд зазначив, що, реалізовуючи стандарт переважаючої переконливості в оцінці обставин справи, що переглядається, та доказів, поданих учасниками справи, виписки по рахунку без зазначення призначення платежу «аліменти», надану на підтвердження сплати боржником на користь стягувача аліментів, мають бути враховані державним виконавцем при обрахунку заборгованості ОСОБА_2 за аліментами, оскільки докази на підтвердження наявності інших зобов`язань боржника перед стягувачем у матеріалах справи відсутні, як і не надано доказів відмови останньої від отримання грошових переказів від боржника, що також у сукупності з іншими доказами доводить, що грошові кошти, сплачені ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , є саме аліментами на дитину.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
11 серпня 2025 року ОСОБА_1 звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами обох інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить змінити мотивувальні частини судових рішень, указавши на необхідність проведення державним виконавцем перерахунку заборгованості за аліментами в межах виконавчого провадження № НОМЕР_2 за всіма доходами та платежами, здійсненими боржником на користь стягувача без визначення призначення платежу у спірний період. .
Підставою касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування норм матеріального та порушення судом норм процесуального права.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга аргументована тим, що суди неповно дослідили обставини справи, не надали їм належної правової оцінки та дійшли помилкових висновків при вирішенні спору.
Заявник зазначає, що суди не врахували, що боржник був обізнаний з можливістю визначення призначення кожного платежу та самостійно приймав рішення про цільове призначення коштів у кожному випадку переказу грошових коштів за допомогою банківської установи. Добровільне перерахування коштів на картковий рахунок стягувача без зазначення у квитанції в графі «призначення платежу» - сплата аліментів не свідчать про виконання ним судового рішення щодо сплати (погашення заборгованості) аліментів.
Доводи інших учасників справи
Державний виконавець Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Парфентьєва А. В. та ОСОБА_2 подали Верховного Суду відзиви, у яких просять касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін як такі, що ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.
ОСОБА_1 подала до Верховного Суду пояснення, в яких підтримала доводи, викладені у касаційній скарзі, та просила її задовольнити у повному обсязі.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 27 серпня 2025 року відкрито касаційне провадження у даній справі.
Витребувано з Дарницького районного суду міста Києва цивільну справу № 753/17359/24 за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Парфентьєвої Анастасії Василівни, заінтересована особа: ОСОБА_2 .
Матеріали справи № 753/17359/24 надійшли до Верховного Суду.
Обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій 
Суди встановили, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 04 жовтня 2023 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 29 травня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття.
На виконання вказаного рішення Дарницький районний суд м. Києва видав виконавчий лист.
У лютому 2024 року стягувач ОСОБА_1 звернулась до Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) з заявою про примусове виконання вказаного виконавчого листа, на підставі якої 04 березня 2024 року було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_2.
Відповідно до розрахунку Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) заборгованість ОСОБА_2 зі сплати аліментів станом на 01 квітня 2024 року склала 370 428,70 грн.
ОСОБА_2 звернувся до Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське з заявою про складання нового розрахунку заборгованості, у якому просив врахувати сплату ним аліментів у період із травня 2023 року до червня 2024 року.
Отримавши виписку по картці ОСОБА_2 від 15 квітня 2024 року, державний виконавець зробив перерахунок заборгованості по аліментах, відповідно до якого станом на 21 червня 2024 року переплата за аліментами склала 135 170,78 грн.
Відповідно до вказаної виписки за період із 30 травня 2023 року до 13 квітня 2024 року боржник ОСОБА_2 сплатив на користь стягувача ОСОБА_1 798 949,50 грн, при цьому після набрання судовим рішенням у справі № 753/8807/23 законної сили, а саме 01 листопада 2023 року, 01 лютого 2024 року, 29 лютого 2024 року, 03 квітня 2024 року, 13 квітня 2024 року  ОСОБА_2 здійснював переказ грошових коштів на користь ОСОБА_1 з призначенням платежу: «аліменти».
Позиція Верховного Суду
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Підставою касаційного оскарження оскаржуваних судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Відповідно до статті 400 ЦПК України, якою визначено межі розгляду справи судом касаційної інстанції, встановлено, що, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції діє в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.
Касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Згідно зі статтею 71 Закону «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України. Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.
Пунктом 4 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, визначено, що виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця (додаток 15) та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника.
Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.
Системний аналіз вказаних норм права дає підстави для висновку, що законодавець визначив обов`язок державного виконавця обчислювати розмір заборгованості за аліментами і водночас імперативно закріпив, що у разі незгоди заінтересованої особи з визначеним (обчисленим) державним виконавцем розміром заборгованості за аліментами, спір вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. 
Суди попередніх інстанцій під час розгляду справи встановили й сторони не заперечували, що боржник ОСОБА_2 у виконавчому проваджені № НОМЕР_2 надав державному виконавцю відділу державної виконавчої служби Парфентьєвій А. В. докази сплати ним аліментів на користь стягувача на утримання дитини у період із 30 травня 2023 року до 13 квітня 2024 року на загальну суму 798 949,50 грн.
Так, згідно з випискою по картковому рахунку ОСОБА_2 від 15 квітня 2024 року останній за період із 30 травня 2023 року до 13 квітня 2024 року перерахував ОСОБА_1 на рахунок№ НОМЕР_1 кошти на загальну суму 798 949,50 грн, при цьому, після набрання рішенням суду у справі № 753/8807/23 законної сили 01 листопада 2023 року, 01 лютого 2024 року, 29 лютого 2024 року, 03 квітня 2024 року та 13 квітня 2024 року здійснював переказ грошових коштів на користь ОСОБА_1 із призначенням платежу: «аліменти». 
Також суди встановили, що між стягувачем ОСОБА_1 та боржником ОСОБА_2 відсутні інші грошові зобов`язання, окрім аліментних. 
Водночас стягувач ОСОБА_1 не заперечувала факт отримання від боржника ОСОБА_2 коштів у розмірі 798 949,50 грн, проте вважала, що перераховані ним грошові кошти з травня 2023 року до червня 2024 року не є аліментами, а здійснені з іншою метою відрахувань, в тому числі на ремонт дверей, сантехнічного обладнання в квартирі, де раніше проживало подружжя. На її думку добровільне перерахування коштів на картковий рахунок стягувача без зазначення у квитанції в графі «призначення платежу» - сплата аліментів не свідчать про виконання ним судового рішення щодо сплати (погашення заборгованості) аліментів.
Водночас чинне законодавство не передбачає права та обов`язку у державного виконавця вимагати від боржника надання квитанцій із зазначенням призначення грошових переказів на ім`я стягувача й не враховувати безпосередньо копії наданих квитанцій.
Аналогічні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду від 01 серпня 2019 року у справі № 642/6906/16-ц (провадження № 61-26229св18), від 18 листопада 2020 року у справі № 648/1102/19 (провадження № 61-7500св20), від 26 травня 2021 року у справі № 569/11466/20 (провадження № 61-1534св21).
У постанові від 06 грудня 2023 року у справі № 127/901/18 (провадження № 61-4529св23) Верховний Суд указав, що: «незазначення у квитанціях відомостей про призначення платежу як «аліменти» не спростовує того факту, що перерахунок коштів на користь стягувача боржник здійснював саме з метою утримання дітей».
У постанові від 01 серпня 2019 року в справі № 642/6906/16-ц Верховний Суд погодився з висновками судів попередніх інстанцій про те, що відсутність інших, окрім аліментних, грошових зобов`язань між стягувачем та боржником, відсутність відмови стягувача від отримання грошових переказів, здійснених боржником, а також неможливість самостійно вказувати призначення платежу у таких грошових переказах може свідчити про добровільне виконання боржником своїх обов`язків.
Матеріали справи не містять відомостей щодо відмови стягувача від отримання грошових переказів, здійснених боржником.
Колегія суддів погоджується із висновками судів першої та апеляційної інстанцій про те, що у державного виконавця не було підстав не враховувати надані боржником квитанції під час визначення заборгованості зі сплати аліментів.
Реалізовуючи стандарт переважаючої переконливості в оцінці обставин справи, що переглядається, та доказів, поданих учасниками справи, виписки по рахунку без зазначення призначення платежу «аліменти», надану на підтвердження сплати боржником на користь стягувача аліментів, мають бути враховані державним виконавцем при обрахунку заборгованості ОСОБА_2 за аліментами, оскільки доказів на підтвердження наявності інших зобов`язань боржника перед стягувачем у матеріалах справи немає, як і не надано доказів відмови останньої від отримання грошових переказів від боржника, що також у сукупності з іншими доказами доводить, що грошові кошти, сплачені ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , є саме аліментами на дитину.
Аналогічний за змістом висновок Верховний Суд зробив у постановах від 01 серпня 2019 року у справі № 642/6906/16-ц (провадження 61-26229св18), від 17 травня 2023 року у справі № 199/2951/21 (провадження № 61-1769св23), від 08 квітня 2024 року у справі №522/19803/15-ц.
Суди правильно застосували норми матеріального права у спірних правовідносинах та не допустили порушень норм процесуального права, які б давали підстави для скасування оскаржуваних судових рішень, тому доводи касаційної скарги з цього приводу є безпідставними.
Висновки судів попередніх інстанцій узгоджуються з висновками щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України), застосовані правові позиції є релевантними. 
Колегія суддів відхиляє посилання в касаційній скарзі на неврахування судами висновків, викладених Верховним Судом в постановах, що зазначені заявником в касаційній скарзі, оскільки у кожній справі суд виходить з конкретних обставин та доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.
Зазначені заявницею норми права не містять заборони для державного виконавця під час визначення розміру заборгованості за аліментами враховувати суми коштів, які сплачені боржником у період під час розгляду справи судом і до ухвалення судового рішення та пред`явленням виконавчого листа до виконання. 
Ці та інші доводи касаційної скарги зводяться до власного тлумачення зазначених норм права, а також незгоди зі встановленими фактичними обставинами у справі та стосуються переоцінки доказів, що відповідно до статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/1 б-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.
Крім того, аргументи касаційної скарги є ідентичними доводам заявника, яким судами надана належна оцінка, тому Верховний Суд дійшов висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі доводи, які не спростовують висновків судів попередніх інстанцій та не дають підстав вважати, що суди порушили норми процесуального права, про що зазначає у касаційній скарзі заявник. 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Доводи касаційної скарги не дають підстави для висновку, що оскаржувані судові рішення ухвалені без додержання норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає необхідним касаційну скаргу залишити без задоволення, оскаржувані судові рішення - без змін.
Щодо судових витрат
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки в цій справі оскаржувані судові рішення підлягають залишенню без змін, розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює.
Керуючись статтями 400,401 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Квашніним Михайлом Олександровичем, залишити без задоволення.
Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 21 березня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 09 липня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: М. Є. Червинська

Є. В. Коротенко

В. М. Коротун