ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 червня 2026 року	м. Львів	Справа № 461/1869/25 пров. № А/857/37177/25	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В., 
суддів Гуляка В.В., Кушнір В.О.,
розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Галицького районного суду міста Львова від 21 серпня 2025 року (головуючої судді Павлюк О.В., ухвалене у письмовому провадженні в м. Львів) у справі №461/1869/25 за позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці Державної митної служби України про зміну постанови у справі про порушення митних правил,-
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Львівської митниці Державної митної служби України у якому просив з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, змінити пункт 2 постанови Львівської митниці Державної митної служби у справі про порушення митних правил № 1643/20900/24 від 25.02.2025 у частині стягнення штрафу та застосувати до адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 30% вартості товарів предметів порушення митних правил на суму 21663,75 грн.
21.07.2025 від представника позивача адвоката Васечка Ю.А. до суду надійшла заява про розподіл судових витрат, відповідно до якої Похивач просить стягнути з Львівської митниці на його користь 8000,00 грн витрат, понесених на правову допомогу.
Рішенням Галицького районного суду міста Львова від 21 липня 2025 року позов задоволено. У постанові Львівської митниці Державної митної Служби України у справі про порушення митних правил № 1643/209000/24 від 25.02.2025 відносно ОСОБА_1 змінено захід стягнення, застосований до правопорушника, у межах, передбачених ч. 2 ст. 471 Митного кодексу України, зі штрафу у сумі 34048,53 гривень на штраф у сумі 21663,75 гривень. Стягнуто з Львівської митниці Державної митної служби України збору за рахунок державних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме: судовий збір у розмірі 605,60 грн та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 5000,00 грн.
28.07.2025 через підсистему «Електронний суд» представник позивача звернувся із заявою про ухвалення додаткового рішення, якою просив стягнути з Львівської митниці Державної митної служби України на користь ОСОБА_1 5348,40 грн витрат, понесених на залучення судового експерта та складання висновку № СЕ-19/114-25/10782-ТВ від 02.07.2025. Разом з вищезазначеною заявою подано також і платіжну інструкцію №0725-С4М7-В612-00Н5 від 29.05.2025, відповідно до якої ОСОБА_1 сплатив на рахунок Львівського НДЕКЦ МВС 5 348, 40 грн за проведення експертизи.
Оскаржуваною ухвалою Галицького районного суду міста Львова від 21 серпня 2025 року заяву про ухвалення додаткового рішення в адміністративній справі залишено без розгляду. 
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. В якій просить ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали допущено порушення норм процесуального та матеріального права.
Відзив на апеляційну скаргу подано.
Відповідно до статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів встановила наступне.
Статтею 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Згідно з приписами частини 1 статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Відповідно до положень частини 4 статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до частини 5 статті 137 КАС України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, перекладача чи експерта встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.
Відповідно до частини 7 статті 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Зазначені вимоги процесуального закону кореспондуються з положеннями частини 3 статті 143 КАС України, якими передбачено, що якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Залишаючи без розгляду заяву представника позивача Васечко Ю.А., про ухвалення додаткового рішення, суд першої інстанції вказав, що всупереч ч. 3 ст. 143 КАС України, позивачем ні у позовній заяві, ні у жодних інших заявах, поданих до моменту постановлення судом рішення, не зазначено про понесення витрат на проведення судової експертизи і про намір подати до суду заяву про стягнення цих витрат з відповідача.
Однак, судом апеляційної інстанції встановлено, що в позовній заяві станом на момент звернення до суду з позовом про скасування постанови у справі про порушення митних правил позивач об`єктивно не міг передбачити розмір витрат на проведення судової товарознавчої експертизи, а тому у позовній заяві зазначено, що орієнтовний попередній розрахунок судових витрат, пов`язаних із розглядом даної справи, становить 10 000,00 грн.
03.04.2025 ухвалою Галицького районного суду м. Львова призначено у справі судову товарознавчу експертизу, витрати за яку покладено на позивача - ОСОБА_1 
16.05.2025 судовий експерт Кураш С.Я. заявив клопотання про проведення оплати послуг за проведення судової товарознавчої експертизи згідно рахунку №25-187 від 15.05.2025 відповідно до якого платником зазначений ОСОБА_1 .
Рішенням Галицького районного суду міста Львова від 21.07.2025 позов задоволено. У постанові Львівської митниці Державної митної Служби України у справі про порушення митних правил № 1643/209000/24 від 25.02.2025 відносно ОСОБА_1 змінено захід стягнення, застосований до правопорушника, у межах, передбачених ч. 2 ст. 471 Митного кодексу України, зі штрафу у сумі 34048,53 гривень на штраф у сумі 21663,75 гривень. Стягнуто з Львівської митниці Державної митної служби України збору за рахунок державних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме: судовий збір у розмірі 605,60 грн та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 5000,00 грн.
28.07.2025 через підсистему «Електронний суд» представник позивача звернувся із заявою про ухвалення додаткового рішення, якою просив стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 5348,40 грн. витрат, понесених на залучення судового експерта та складання висновку № СЕ-19/114-25/10782-ТВ від 02.07.2025. Разом з вищезазначеною заявою подано також і платіжну інструкцію №0725-С4М7-В612-00Н5 від 29.05.2025, відповідно до якої ОСОБА_1 сплатив на рахунок Львівського НДЕКЦ МВС 5 348, 40 грн за проведення експертизи.
Враховуючи вище викладене суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що вказані докази витрат на правничу допомогу адвоката в даній справі є допустимими та належними, а отже судом першої інстанції зроблено помилковий висновок щодо неналежності та недопустимості вказаних доказів.
На думку колегії суддів позивачем виконані вимоги Кодексу адміністративного судочинства України щодо порядку та строку звернення до суду із заявою про вирішення питання про стягнення судових витрат на правничу допомогу, а також подані відповідні докази понесення таких витрат.
Натомість, суд першої інстанції на вищевказане уваги не звернув, прийшов до помилкового висновку про залишення заяви про ухвалення додаткового рішення без розгляду. Таким чином, доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Васечко Юрія Андрійовича щодо відсутності підстав для залишення вищенаведеної заяви без розгляду є обґрунтованими, а апеляційна скарга підлягає задоволенню.
У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. 
Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.
Європейський суд з прав людини вказує, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
У Рішенні Європейського суду з прав людини від 08.04.2010 у справа «Меньшакова проти України» (Заява № 377/02) у пункті 52 «Суд повторює, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Таким чином, він втілює в собі «право на суд», яке, згідно з практикою Суду, включає в себе не тільки право ініціювати провадження, але й право розраховувати на «розгляд» спору судом (Рішення у справі «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), заява №48778/99, п. 25, ЕСПЛ 2002-ІІ)».
Таким чином, аналізуючи все вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що наявні підстави для висновку про порушення судом норм процесуального права, висновки викладені в ухвалі суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, через що дана ухвала підлягає скасуванню та справу слід направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Згідно із частиною 3 статті 312 КАС України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.
Відповідно до статті 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
Підстав для розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції у апеляційного суду немає.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 312, 315, 320, 321, 322, 328 КАС України суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити. 
Ухвалу Галицького районного суду міста Львова від 21 серпня 2025 року у справі №461/1869/25 - скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів, шляхом подання до Верховного Суду касаційної скарги.

Головуючий суддя Н.В. Ільчишин

Судді В.В. Гуляк

В.О. Кушнір