ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2026 року
м. Хмельницький

Справа № 686/1050/24
Провадження № 33/820/498/26

Суддя Хмельницького апеляційного суду Кулеша Л.М., з участю секретаря судового засідання Плюти В.С., особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , потерпілої ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в м. Хмельницькому, клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження та апеляційну скаргу ОСОБА_1 , на постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18 січня 2024 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП,

в с т а н о в и л а:

Цією постановою    ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , швачку ФОП « ОСОБА_3 »,

визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 170 (сто сімдесят) грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 605 грн. 60 коп. судового збору..
За постановою суду 05.01.2024 о 16:00 ОСОБА_1 , перебуваючи за адресою АДРЕСА_1 , вчинила відносно своєї матері ОСОБА_2 домашнє насильство психологічного характеру, а саме: ображала та виражалася нецензурною лайкою, погрожувала фізичною розправою, внаслідок чого могла бути завдана шкода психологічному здоров`ю потерпілої ОСОБА_2 . 
Вказаними діями ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
Не погоджуючись з постановою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову, а провадження в справі закрити у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.
Апелянт вказує, що була позбавлена можливості захистити свої інтереси в суді, надати пояснення щодо обставин справи, оскільки про постанову суду дізналась, лише, 19.05.2026. Стверджує, що помилковим є посилання у постанові суду на те, що вона ( ОСОБА_1 ), перебуваючи за адресою АДРЕСА_1 , вчинила відносно своєї матері ОСОБА_2 домашнє насильство психологічного характеру. Звертає увагу, що вона не просто перебувала за вказаною адресою, а постійно проживає там. Це будинок її покійної бабусі, з якою вона проживала ще до її смерті і продовжує проживати зі своїм батьком. Помилковим є те, що ОСОБА_2 є її матір`юоскільки вона, це теперішня дружина її батька, яка поселилась з ними в їхньому будинку. Вона не є членом її сім`ї, так як не проживають однією сім`єю та не ведуть спільний побут і спільне господарство. Про день та час розгляду справи вона не була повідомлена, допускає можливість того, що повістку про виклик її до суду могла отримати ОСОБА_2 , оскільки вона ніде не працює і перебуває постійно вдома. Апелянт вважає, що у її діях відсутні ознаки домашнього насильства. Те, що вона прийшла зі своєї кімнати у кімнату батька для того, щоб дізнатись чому він перестав з нею спілкуватись, не є домашнім насильством, в розумінні статті 173-2 КУпАП, її дії не могли викликати побоювання за безпеку ОСОБА_2 , спричинити емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдати шкоди психічному здоров`ю особи.
Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_1 , на підтримку доводів апеляційної скарги,потерпілої ОСОБА_2 , яка заперечувала проти її задоволення, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи клопотання і апеляційної скарги, вважаю, що клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження та апеляційну скаргу слід задовольнити, з таких підстав.
Згідно з ч.2 ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником. Апеляційна скарга подана, після закінчення цього строку повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявила клопотання про поновлення цього строку, а також у поновлені строку відмовлено.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 не була присутня в судовому засіданні 18.01.2024. Постанова суду про притягнення її до адміністративної відповідальності направлена на її адресу 29.02.2024, яку вона не отримала, про вказану постанову суду її стало відомо 19.05.2026, коли на її телефон в додатку «ДІЯ» надійшли виконавчі провадження за №81019197 та №81019282, тобто поза межами строку на апеляційне оскарження. За таких обставин апеляційний суд вважає, що ОСОБА_1 пропустила строк на апеляційне оскарження з поважних причин, і його слід поновити.
Згідно з ч.1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно з положеннями ст. 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення в першу чергу зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, а також чи винна дана особа в його вчиненні і чи підлягає вона адміністративній відповідальності, і лише після цього вирішувати питання про можливість накладення адміністративного стягнення.
Положеннями ч.7 ст.294КУпАП передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.
Згідно з приписами ч. 1 ст. 173-2 КУпАП передбачена відповідальність за вчинення насильства в сім`ї, яке, у відповідності з даною статтею, проявляється в умисному вчиненні будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру, внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілої.
Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.
Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких з зазначених в диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки - можливість настання чи настання фізичної чи психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.
Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.
Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч.1ст.173-2 КУпАП, необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.
Згідно з п. 3 ч. 1 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Пунктами 4, 7 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); батьки (мати, батько) і дитина (діти).
Нормами зазначеного закону визначено, що психологічним насильством є така форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Таким чином, самі по собі, зокрема, нецензурні висловлювання чи словесні образи не формують собою домашнє насильство та утворюють склад адміністративного правопорушення у тому випадку, коли такі дії спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Крім того, системний аналіз існуючого національного та міжнародного законодавства свідчить про те, що домашнє насильство істотно відрізняється від звичайних конфліктних відносин, оскільки має певні ознаки та характеризується тим, що особа яка застосовує домашнє насильство, маючи значну перевагу в своїх можливостях, діє умисно з наміром досягти бажаного результату, який полягає у заподіянні шкоди потерпілому шляхом порушення його прав і свобод.
В той час, як під конфліктом необхідно розуміти такий стан взаємовідносин, який характеризується наявністю зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями; ситуація, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію несумісну з інтересами іншої сторони.
Виникнення конфлікту залежить не лише від об`єктивних причин але й від суб`єктивних факторів, до яких необхідно віднести власні уявлення учасників конфлікту про себе, свої потреби, мотиви, життєві цінності та ставлення до іншої сторони конфлікту.
Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 960116 від 05.01.2024 вбачається, що 05.01.2024 о 16:00 ОСОБА_1 , перебуваючи за адресою АДРЕСА_1 , вчинила відносно своєї мачухи ОСОБА_2 домашнє насильство психологічного характеру, а саме: ображала та виражалася нецензурною лайкою, погрожувала фізичною розправою, внаслідок чого могла бути завдана шкода її психологічному здоров`ю. 
З матеріалів справи слідує, що поліцію до будинку, де проживає родина ОСОБА_1 , викликала ОСОБА_2 , мачуха ОСОБА_1 , у зв`язку з тим, що остання вчинила насильство в сім`ї, а саме умисні дії психологічного характеру, що полягали у висловлюванні в сторону ОСОБА_2 нецензурної лайки, внаслідок чого могла бути завдана шкода її психічному здоров`ю.
ОСОБА_1 , в судовому засіданні апеляційної інстанції, повідомила, що з потерпілою ОСОБА_2 вона не спілкується та не має дружніх відносин, однією сім`єю не проживає. Проживає в кімнаті з хлопцем ОСОБА_4 05.01.2024 о 16:00 вона прийшла до свого батька ОСОБА_5 , щоб запитати чого він її не привітав на день народження та не запросив на Різдво, а потерпіла ОСОБА_2 почала виганяти її з кімнати, ображати, в зв`язку з чим у них почалася сварка. Вони були одна на одну ображені та викликали поліцію.
В судовому засіданні апеляційної інстанції потерпіла ОСОБА_2 пояснила, що близько 16:00, за місцем проживання, вона відпочивала зі своїм чоловіком ОСОБА_5 , коли до них зайшла донька чоловіка від першого шлюбу ОСОБА_1 , яка також проживає за даною адресою, та почала кричати чого батько не привітав її на день народження і на Різдво не запросив. Через це в них почався конфлікт. Вона попросила ОСОБА_1 вийти з кімнати, на що та почала її обзивати нецензурними словами, вхопила за волосся та подряпала обличчя, після цього вона викликала поліцію та вони склали протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 .
Аналізуючи такі пояснення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , апеляційний суд встановив, що під час з`ясування ОСОБА_1 у свого батька ОСОБА_5 причини чого він не привітав її з днем народженням та не запросив на Різдво, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виник конфлікт, а тому апеляційний суд вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад інкрімінованого адміністративного правопорушення, а саме вчинення насильства в сім`ї-психологічного насильства над ОСОБА_2 . 
Таким чином, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що матеріали справи містять достатню кількість належних та допустимих доказів, які вказують на вчинення ОСОБА_1 дій, зазначених у диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та підпадають під ознаки домашнього насильства.
Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що суд першої інстанції не перевірив характеру взаємовідносин ОСОБА_1 з ОСОБА_2 . Суд безпідставно зазначив у постанові, що остання є матір`ю ОСОБА_1 , тоді як зі змісту апеляційної скарги вбачається, що ОСОБА_2 є дружиною її батька ОСОБА_5 .
Суд першої інстанції не встановив належним чином, чи поширюються на спірні правовідносини положення законодавства про запобігання домашньому насильству, не дослідивши фактичний характер їхніх сімейних відносин, спільного побуту та інших обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.
Апеляційний суд також бере до уваги пояснення ОСОБА_1 про те, що вона проживає у зазначеному будинку на постійній основі та зайшла до кімнати батька, з метою з`ясування причин припинення спілкування, а не для вчинення психологічного насильства стосовно ОСОБА_2 . Остання не є і не була членом її сім`ї. У батька своя сім`я, у неї своя.
Зазначені обставини стороною обвинувачення належними та допустимими доказами не спростовані. 
З огляду на наведене, сам лише факт наявності між учасниками справи конфліктної ситуації не може свідчити про вчинення психологічного насильства, в розумінні вимог ст.173-2КУпАП та ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
На переконання апеляційного суду, суддя відповідно до ст.ст. 245, 280 КУпАП не повно і не всебічно з`ясував усі обставини, що мали значення для правильного вирішення справи, та дійшов неправильного висновку про те, що в діях ОСОБА_1 є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
Враховуючи викладене, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а постанова міськрайонного суду скасуванню, провадження у справі закриттю за відсутності в діях ОСОБА_1 зазначеного складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

п о с т а н о в и л а:
Клопотання  ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити.
Поновити  ОСОБА_1  строк на апеляційне оскарження постанови Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18 січня 2024.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18 січня 2024 стосовно  ОСОБА_1 скасувати, а провадження у справі стосовно неї закрити, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого за ч.1 ст 173-2 КУпАП..
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Хмельницького
апеляційного суду      Кулеша Л.М.