Справа № 357/20661/25
Провадження № 2-др/357/57/26

Д О Д А Т К О В Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2026 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючий суддя – Сомок О.А.,
секретар судового засідання – Пугач В.І.,
розглянувши у письмовому провадженні без виклику учасників в м. Біла Церква заяву представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Єрньєй Алли Анатоліївни про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів
В С Т А Н О В И В :
17 квітня 2026 року на адресу суду через систему Електронний суд надійшла заява від представника відповідача адвоката Єрньєй Алли Анатоліївни про ухвалення додаткового судового рішення, в якій вона просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у сумі 500,00 грн. 
Заяву обгрунтовано тим, що 13.03.2026 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області ухвалено рішення по справі № 357/20661/25, яким позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення аліментів задоволено частково. Вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/8 частини з усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 15 грудня 2025 року і до досягнення дитиною повноліття. При ухваленні рішення не вирішувалось питання розподілу судових витрат на правничу допомогу, яку понесла ОСОБА_1 . Представник відповідача зазначає, що витрати позивача на правничу допомогу склали 1000,00 грн, при цьому, вартість послуг адвоката визначена у договорі у фіксованому розмірі У відзиві на позовну заяву відповідач заявляла, що понесла витрати на правничу допомогу про що надала докази. У зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог ОСОБА_2 , на користь відповідача підлягають стягненню 50% понесених нею витрат на правничу допомогу, що складає 500,00 грн. 
Частинами 3, 4 ст.270 ЦПК України визначено, що суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення судом постановлено здійснювати у письмовому провадженні без виклику учасників справи.
На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалось.
У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, подану заяву про ухвалення додаткового рішення з додатками, судом встановлено таке.
Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13.03.2026 у справі № 357/20661/25 позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення аліментів задоволено частково. Вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/8 частини з усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 15 грудня 2025 року і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 1 211 грн 20 коп. судового збору та на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу у сумі 1000,00 грн.
Зазначеним рішенням питання розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених відповідачем судом не вирішувалось, при цьому у відзиві на позовну заяву зазначалось, що витрати позивача на правничу допомогу склали 1000,00 грн. 
За змістом ч. 2 ст. 270 ЦПК України заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.
Згідно положень ст. 264 ЦПК України суд під час ухвалення рішення вирішує питання, зокрема, про те, як розподілити між сторонами судові витрати.
Враховуючи, що при ухваленні судового рішення не було вирішено питання розподілу судових витрат на правничу допомогу, понесену відповідачем, це питання підлягає вирішенню шляхом ухвалення додаткового судового рішення.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Положеннями ст. 59 Конституції України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом.
Відповідно до частин 1 та пункту 1 частини 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частини першої, пункту 3 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення».
На підтвердження витрат, які понесла відповідач на правничу допомогу надано: копію договору про надання правничої допомоги за № 47/2025 укладеного 28 грудня 2025 року між адвокатом Єрньєй Аллою Анатоліївною та ОСОБА_1 , за змістом якого розмір гонорару адвоката за правничу допомогу надану у справі 357/20661/25 визначено за погодженням сторін у фіксованому розмірі 1 000 (одна тисяча) грн. 00 коп та квитанцію №78573514 від 08.01.2026 про сплату ОСОБА_1 на рахунок ОСОБА_4 коштів у сумі 1000,00 грн за надання правничої допомоги. 
За результатами оцінки відповідних доказів та доводів суд вважає, що витрати відповідача на професійну правничу допомогу в розмірі 1000,00 грн. є документально доведеними.
У разі встановлення сторонами в договорі про надання правничої допомоги фіксованого розміру гонорару, подання детального опису робіт не вимагається. Зазначене узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду у справі № 922/1964/21. Подібні висновки зроблені Верховним Судом у справі № 640/18402/19. 
У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 року по справі №922/1964/21 зроблено висновок про те, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами.
Принцип змагальності сторін має свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої статті 141 ЦПК України, виходячи з яких, зменшення внаслідок неспівмірності суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт.
При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв. Тобто саме зацікавлена сторона має вчиняти певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.
У додатках до заяви про ухвалення додаткового рішення від 17.04.2026 року міститься квитанція про надсилання представнику позивача вказаної заяви з додатками 17.04.2026. Станом на дату розгляду заяви заперечень з обґрунтуваннями щодо зменшення витрат на професійну правничу допомогу відповідачем до суду не подано.
Суд, керуючись принципами диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу з власної ініціативи. Зазначений правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 13 березня 2025 року у справі № 275/150/22.
З огляду на зазначене у сукупності, враховуючи задоволення позовних вимог частково у обсязі 50% від заявлених позивачем, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), відсутності заперечень позивача щодо неспівмірності суми витрат на правову допомогу, суд дійшов висновку, що понесені відповідачем витрати на правничу допомогу підлягають стягненню з позивача на її користь у сумі 500,00 грн.
На підставі викладеного та керуючись ст. 2, 133-134, 137, 141, 260, 268, 270, 273, 354 ЦПК України
У Х В А Л И В :
Заяву представника відповідача Єрньєй Алли Анатоліївни про ухвалення додаткового судового рішення - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у сумі 500,00 грн (п`ятсот гривень 00 копійок).
Апеляційну скаргу на додаткове рішення суду може бути подано до Київського апеляційного суду учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому додаткове рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому додаткового рішення суду.
Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .
Повне рішення суду складено 03.06.2026.

Суддя   	О. А. Сомок