Справа № 462/2382/26 

ПОСТАНОВА
Іменем України

21 травня 2026 року суддя Залізничного районного суду м. Львова Пилип`юк Г. М., розглянувши матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності,

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 

за ч. 1, 2 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановив:

згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії АА № 152373 від 09.03.2026 року,  ОСОБА_1 09.03.2026 року о 12 год. 30 хв., перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_2 , а саме ображав та принижував у присутності малолітньої дитини ОСОБА_3 , чим завдав шкоди психологічному здоров`ю останній та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.
Також, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії АА № 152372 від 09.03.2026 року, ОСОБА_1 09.03.2026 року о 12 год. 30 хв., перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_2 , а саме ображав, принижував, виражався нецезурною лексикою, чим завдав шкоди її фізичному та психологічному здоров`ю та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
У судовому засіданні ОСОБА_1 своєї вини у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 173-2 КУпАП, не визнав та пояснив, що згідно попередньої домовленості з колишньою дружиною ОСОБА_2 , він мав приїхати та забрати дочку ОСОБА_3 на час канікул до бабусі. Цього дня ОСОБА_2 попросила його приїхати раніше обумовленої години та побути з дитиною, оскільки їй треба було на роботу. Він погодився та приїхав за адресою проживання останньої біля сьомої години ранку та проводив з дитиною час. Потім ОСОБА_2 зателефонувала йому та просила її дочекатись, щоб вона зібрала речі дитині. Повернувшись, вона сказала, що у дитини температура 37.2, а тому вона дитину не пускає. Коли дочка почула це, то почала плакати, просилась, що хоче поїхати, він старався заспокоїти дитину, взяв на руки і пропонував варіант, що вони полікують дитину самі, оскільки їх будинок у тому самому селищі, вони готувалися до її приїзду. ОСОБА_2 категорично заперечувала щодо поїздки та почала казати, що викличе поліцію. Дочка кричала та плакала, просила її цього не робити, боялась приїзду поліції, однак ОСОБА_2 всеодно зателефонувала до поліції. В цей час ним не було сказано жодного поганого слова, щоб спричинити конфлікт, він не кричав, говорив спокійно та намагався заспокоїти дитину. Також додав, що наступного дня до нього зателефонувала дитина і запитала, чи він ще хоче її забрати. Він приїхав, забрав дитину і вона провела у нього канікули. Окрім цього пояснив, що при складанні протоколу працівник поліції з`ясовував у його колишньої дружини, чи 09.03.2026 року до неї застосовувалося фізичне насильство, на що вона заперечила. Зазначив, що він також писав заяву, викликав працівників поліції, однак такі на неї не відреагували. 
Захисники ОСОБА_1 – Кожан-Юрдига О. Я. та Шокало В. С. просили закрити провадження у справі у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 173-2 КУпАП. При цьому зазначили, що протоколи не містять конкретних діянь, які охоплюються поняттям «фізичне насильство» та «психологічне насильство», як і не зазначено, яка фізична та психологічна шкода здоров`ю була завдана ОСОБА_2 . Крім цього, звертають увагу, що у протоколі серії АА № 152373 від 09.03.2026 року, складеному за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, ОСОБА_1 не ставиться у провину завдання шкоди психологічному та фізичному здоров`ю особі, яка є малолітньою, а вказано, що він ніби- то вчинив домашнє насильство у присутності малолітньої доньки. В матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували факт вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства, настання шкоди фізичному чи психічному здоров`ю потерпілих та причинно-наслідковий зв`язок між діями особи та завданою шкодою. Самі лише формальні твердження, викладені у протоколах, не можуть вважатись належними доказами вини особи.
Потерпіла ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилась, будучи належним чином повідомленою про час, дату та місце розгляду справи, подала заяву про розгляд справи без її участі, у якій зазначила, що вимоги щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1, 2 ст. 173-2 КУпАП підтримує повністю.
Свідок ОСОБА_4 , який є працівником поліції, що складав протоколи про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 серії АА № 152373 від 09.03.2026 року та серії АА № 152372 від 09.03.2026 року, повідомив, що на «102» зателефонувала потерпіла ОСОБА_2 та повідомила, що її колишній чоловік вчиняє відносно неї домашнє насильство у присутності малолітньої дитини. Прибувши на виклик, ним було складено протоколи про вчинення домашнього насильства, зі слів потерпілої, при цьому зазначив, що фізичне насильства до потерпілої не застосовувалося в цей день, про що зазначала і сама потерпіла, чому у протоколі зазначив про фізичне насильство пояснити не зміг, напевно, із змісту заяви. При складанні протоколу ОСОБА_1 поводився спокійно, жодних ознак агресії у нього не було. Відео, яке хотів надати батько, він не оглядав, хоча знав про це відео.
Свідок ОСОБА_5 , який проживає у сусідньому будинку, повідомив, що у день події він був вдома, оскільки працює дистанційно, жодного шуму, криків чи образ із сусіднього будинку він не чув, хоча шумоізоляціє у будинку погана, завжди все чути, виглянув у вікно лише по приїзду поліції, оскільки піднявся галас. При цьому зазначив, що коли почув у чому суть справи, сам запропонував ОСОБА_1 дати свідчення, оскільки характеризує останнього як дуже спокійну та врівноважену людину, за весь час, що вони проживали по сусідству (протягом 6 років) жодних сварок, криків чи чогось подібного він не чув.
Свідок ОСОБА_6 , яка є мамою ОСОБА_1 , зазначила, що у день події син мав забрати внучку на канікули, за попередньою домовленістю із ОСОБА_2 , вони готувались до приїзду дитини, проте син подзвонив і повідомив, що ОСОБА_2 відмовилась віддавати дитину, пояснивши, що у неї температура. Коли вона прийшла за адресою проживання ОСОБА_2 , то намагалась разом із сином уникнути конфлікту, поговорити з останньою та не викликати поліцію, однак вона на діалог не йшла. Також просила суд звернути увагу на те, що на наступний день після події ОСОБА_2 сама була ініціатором того, щоб батько забрав дитину, і дитина до кінця канікул була у них. Окрім цього додала, що вона зателефонувала до батька ОСОБА_2 , щоб не створювати конфлікт, однак він повідомив, що "так треба" та кинув слухавку.
Заслухавши пояснення учасників, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, оглянувши долучені до матеріалів справи відеозаписи, суддя дійшов наступних висновків.
Згідно з ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. 
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.
Положеннями ст. 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП).
Згідно п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.
Наявність події і складу правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобами фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. 
Статтею 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визначається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну
Відповідно до ч. 1 ст. 173-2 КУпАП передбачена відповідальність за вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Частиною 2 ст. 173-2 КУпАП передбачена відповідальність за діяння, передбачене частиною першою цієї статті, вчинене стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи.
Склад адміністративного правопорушення - сукупність передбачених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак діяння, які характеризують (визначають) його як адміністративне правопорушення і є підставою для притягнення суб`єкта правопорушення до адміністративної відповідальності.
Розташування зазначеної статті у Главі 14 КУпАП «Адміністративні правопорушення, що посягають на громадський порядок і громадську безпеку» свідчить, що об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері громадського порядку і громадської безпеки.
Суб`єктивна сторона даного правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.
Об`єктивна сторона правопорушення - це сукупність ознак, що характеризують зовнішню сторону складу правопорушення, тобто об`єктивні ознаки зовнішнього прояву правопорушення й об`єктивних умов його здійснення.
Об`єктивна сторона вчинення домашнього насильства виражається в умисному вчиненні будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства, визначені Законом України № 2229-VIII від 07.12.2017 року «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
Відповідно до ст. 1 цього Закону домашнім насильством визнаються діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Статтею 3 Закону № 2229-VIII визначено, що дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: подружжя; колишнє подружжя; наречені; мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; особи, які мають спільну дитину (дітей); батьки (мати, батько) і дитина (діти); та ін.
Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Згідно п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.
При цьому, домашнє насильство характеризується такими ознаками і відмежовується від побутових суперечок чи сімейних конфліктів за такими критеріями: умисність (з наміром досягнення бажаного результату); спричинення шкоди; порушення прав і свобод людини; значна перевага сил (фізичних, психологічних, пов`язаних із вищою посадою тощо) того, хто чинить насильство.
Протокол про адміністративне правопорушення - це комплексне джерело доказової інформації. Однак він набуває значення доказу в таких випадках, коли: по-перше, протокол складений уповноваженою на те посадовою особою; по-друге, складений не пізніше термінів, передбачених для накладення адміністративного стягнення; по-третє, зміст протоколу відповідає усім вимогам, передбаченим коментованою статтею.
Суть адміністративного правопорушення повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП за якою складено протокол.
Обставини правопорушення повинні бути викладені в протоколі конкретно, з належним формулюванням складу адміністративного правопорушення у відповідності до змісту диспозиції статті (частини статті) КУпАП, що передбачає відповідальність за його вчинення.
Однак, фабула правопорушень, викладена у протоколах, за своїм змістом не відповідає диспозиції ч. 1, 2 ст. 173-2 КУпАП, оскільки не розкриває об`єктивну сторону цих правопорушень в частині вчинення кривдником психологічного та фізичного насильства (в чому саме воно полягало, які дії психологічного та фізичного характеру по відношенню до потерпілих було вчинено кривдником), що потягло за собою завдання потерпілим шкоди психологічному та фізичному здоров`ю, як відносно потерпілої ОСОБА_2 так і відносно малолітньої ОСОБА_3 .
Слід зауважити, що суд не вправі самостійно змінювати фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка визначає межі розгляду справи судом, оскільки є викладом обставин вчинення адміністративного правопорушення, що ставиться у вину особі, винуватість якої у скоєнні правопорушення має доводитися в суді, а не судом. У випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом). Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Як вбачається з форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства, на запитання, що саме турбує постраждалу особу, потерпіла ОСОБА_2 відповіла, що «переживає за пошкодження майна».
Крім цього, наведені обставини у протоколах спростовуються відеозаписами з нагрудних камер працівників поліції, які долучені до матеріалів справи. Як вбачається із відеозапису, працівник поліції зазначає, що, на його думку, ОСОБА_2 «маніпулює ситуацією через дитину».
Крім цього, з відеозапису вбачається, що потерпіла ОСОБА_2 сама заперечує факт вчинення щодо неї фізичного насильства 09.03.2026 року.
Також, до матеріалів справи стороною захисту долучено відеозапис, який у момент події знімав ОСОБА_1 , з якого вбачається, що дитина плакала, бо злякалась, що ОСОБА_2 буде викликати працівників поліції, просила матір не викликати працівників поліції, переживала за батька. ОСОБА_1 у цей момент жодних протиправних дій не вчиняв, навпаки намагався заспокоїти доньку.
Інші докази, які б підтверджували обставини, що містяться у фабулі протоколу, у матеріалах справи відсутні.
Також, при прийнятті рішення у справі підлягає застосуванню конституційний принцип, закріплений у ст. 62 Конституції України, згідно якої обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Враховуючи наведене, в ході судового розгляду даної справи не встановлено в діях, вчинених ОСОБА_1 09.03.2026 року, ознак складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 173-2 КУпАП, та доказів щодо наявності психологічного та фізичного домашнього насильства зі сторони ОСОБА_1 до потерпілих.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Виходячи з наведеного, з урахуванням вимог ч. 1 ст. 247 КУпАП, вважаю, що порушене відносно ОСОБА_1 провадження у справі про адміністративні правопорушення підлягає закриттю за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.
Керуючись ст. 247, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ухвалив:

провадження у справі про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1, 2 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, відносно  ОСОБА_1 - закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду через Залізничний районний суд м. Львова протягом десяти днів з дня винесення постанови.
Повний текст постанови складено 25.05.2026 року.

Суддя/підпис/
З оригіналом згідно:
Суддя:         Пилип`юк Г. М.