ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2026 року
м. Київ
справа № 513/679/25
провадження № 51-4578 км 25
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
у режимі відеоконференції
захисника ОСОБА_6 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну прокурора Одеської обласної прокуратури ОСОБА_7 , який брав участь у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Одеського апеляційного суду від 08 жовтня 2025 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12025162240000444, за обвинуваченням 
ОСОБА_8 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки та жительки АДРЕСА_1 , раніше не судимої, 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 1971 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами 
першої та апеляційної інстанцій обставини
Ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 03 червня 2025 року кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 закрито та звільнено її від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 1971 КК України у зв`язку із зміною обстановки. 
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 08 жовтня 2025 року ухвалу Саратського районного суду Одеської області від 03 червня 2025 року щодо ОСОБА_8 залишено без змін.
Органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачувалась у самовільному зайнятті земельної ділянки без кадастрового номеру в прибережній захисній смузі річки Когильник, яка відноситься до категорії середніх річок, в с. Новоселівка Саратської об`єднаної територіальної громади Білгород-Дністровського району Одеської області у 2024 році, яка відповідно до ст. 88 Водного кодексу України є охоронною зоною, розмістивши на ній загорожу, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 1971 КК України.
Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати оскаржувану ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_8 та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Зазначає, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам статті 419 КПК України, адже в ній не надано відповідей на всі доводи апеляційної скарги. Зазначає, що суд апеляційної інстанції обмежився загальними фразами про обґрунтованість прийнятого рішення судом першої інстанції. Вказує, що відсутні конкретні та достатні дані, які б свідчили, що сама ОСОБА_8 або обстановка зазнали таких змін, які б унеможливлювали вчинення нею нових кримінальних правопорушень та вказують на втрату суспільної небезпеки особою.
Під час судового розгляду прокурор ОСОБА_5 вважала, що касаційна скарга прокурора є обґрунтованою та просила її задовольнити.
Позиції інших учасників судового провадження
Під час касаційного розгляду захисник ОСОБА_6 заперечила проти задоволення касаційної скарги сторони обвинувачення. Зазначила, що рішення апеляційного суду є законним, вмотивованим та обґрунтованим.
Мотиви Суду
Згідно з положеннями ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень у тій частині, в якій їх було оскаржено.
Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Відповідно до вимогст. 370 КПКУкраїни судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченихКПКУкраїни.
Обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_8 та правильність кваліфікації її дій за ч. 2 ст. 1971 КК України у касаційній скарзі прокурора не оспорюються.
За змістом ст. 48 КК України особу, яка вперше вчинила кримінальний проступок або нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, може бути звільнено від кримінальної відповідальності, якщо буде визнано, що на час кримінального провадження внаслідок зміни обстановки вчинене нею діяння втратило суспільну небезпечність або ця особа перестала бути суспільно небезпечною.
Отже, вказана норма передбачає дві окремі самостійні умови для звільнення особи від кримінальної відповідальності внаслідок зміни обстановки: коли вчинене особою діяння втратило ознаки суспільної небезпечності або коли ця особа перестала бути суспільно небезпечною.
Особу може бути визнано такою, що перестала бути суспільно небезпечною, у разі, коли вона сама або обстановка навколо неї зазнали таких змін, що унеможливлюють вчинення цією особою нового злочину. Такі зміни умов життєдіяльності особи повинні носити позитивний характер, дієво впливати на її поведінку і з великою долею ймовірності свідчити про те, що ця особа не вчинятиме у майбутньому кримінально караних діянь. У результаті таких змін у житті істотно змінюється морально-юридична оцінка особи, у зв`язку з чим втрачається доцільність застосування до неї заходів кримінально-правового впливу. 
При цьому збереження суспільної небезпечності вчиненого злочину на момент розгляду кримінального провадження у суді не перешкоджає застосуванню ст. 48 КК України у разі, коли у зв`язку зі зміною обстановки особа, яка вчинила злочин, перестала бути суспільно небезпечною.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, висновки про можливість звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 1971 КК України, на підставі ст. 48 КК України у зв`язку із зміною обстановки, судом першої інстанції зроблено на підставі заявленого обвинуваченою ОСОБА_8 відповідного клопотання з урахуванням позицій учасників провадження, зокрема й підтримання його в повному обсязі стороною обвинувачення та представником Саратської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області, та з дослідженням даних про особу обвинуваченої та конкретних обставин справи. Крім того, ретельно було досліджено акт обстеження земельної ділянки від 01 травня 2025 року комісією Саратської селищної ради та встановлено, що ОСОБА_8 звільнила земельну ділянку, демонтувала паркан, що огороджував земельну ділянку і доступ на зазначену земельну ділянку відновлено в повному обсязі. Тобто ОСОБА_8 усунула перешкоду в доступі до земельної ділянки до отримання обвинувального акта судом першої інстанції, який був направлений 21 травня 2025 року.
Таким чином, судом першої інстанції встановлено, що на час кримінального провадження внаслідок зміни обстановки вчинене обвинуваченою кримінальне правопорушення втратило суспільну небезпечність. 
Врахувавши вказані обставини, суд першої інстанції, діючи в межах своїх повноважень, та з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального законів дійшов до обґрунтованого висновку про можливість застосування у даному випадку інституту звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із зміною обстановки, про що у судовому рішенні навів докладні мотиви. 
Суд апеляційної інстанції, розглядаючи апеляційну скаргу прокурора, аналогічну за змістом до його касаційної скарги, на ухвалу суду першої інстанції, проаналізував викладені в ній доводи, дав на них вичерпну відповідь, зазначивши в ухвалі достатні підстави, через які визнав їх необґрунтованими. Зазначив апеляційний суд й про те, що прокурор в своїй апеляційній скарзі не навів жодної обставини, яка б ставила під сумнів виключно позитивні відомості про особу обвинуваченої ОСОБА_8 . 
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставами для скасування чи зміни судових рішень, також не виявлено.
Враховуючи зазначене, підстав для задоволення касаційної скарги прокурора, скасування оскаржуваної ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції колегія суддів не знаходить.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Суд
ухвалив:
Ухвалу Одеського апеляційного суду від 08 жовтня 2025 року щодо ОСОБА_8 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора Одеської обласної прокуратури ОСОБА_7 , який брав участь у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції - без задоволення. 
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає. 
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3