ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
(додаткова)
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2026 року	м. Одеса	Справа № 916/3185/24	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Ярош А.І.,
суддів: Діброви Г.І., Принцевської Н.М.

розглянувши в порядку письмового провадження заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІКІНГ АЛЬЯНС" 
про ухвалення додаткового рішення 
за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІКІНГ АЛЬЯНС"
на рішення Господарського суду Одеської області від 16.10.2025 року та на додаткове рішення від 03.11.2025, суддя в І інстанції Невінгловська Ю.М., в м. Одесі
у справі: №916/3185/24
за позовом: Державного підприємства "Ренійський морський торговельний порт" 
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІКІНГ АЛЬЯНС" 
про стягнення 10 603 183,69 грн
та за зустрічним позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІКІНГ АЛЬЯНС" 
до відповідача: Державного підприємства "Ренійський морський торговельний порт" 
про стягнення попередньої оплати у розмірі 118 240,10 грн

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду Одеської області від 16.10.2025 у справі №916/3185/24 первісний позов задоволено; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІКІНГ АЛЬЯНС" на користь Державного підприємства "Ренійський морський торговельний порт" заборгованість у розмірі 10 603 183,69 грн, а також витрати зі сплати судового збору в розмірі 127 238,20 грн. У задоволенні зустрічного позову відмовлено.
Додатковим рішенням Господарського суду Одеської області від 03.11.2025 у справі №916/3185/24 заяву Державного підприємства “Ренійський морський торговельний порт” про ухвалення додаткового рішення по справі №916/3185/24 задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю “ВІКІНГ АЛЬЯНС” на користь Державного підприємства “Ренійський морський торговельний порт” витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 50 000 грн. В решті задоволення заяви відмовлено.
Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 05.05.2026 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІКІНГ АЛЬЯНС" на рішення Господарського суду Одеської області від 16.10.2025 у справі №916/3185/24 – задоволено частково; рішення Господарського суду Одеської області від 16.10.2025 у справі №916/3185/24 – скасовано частково, резолютивну частину рішення викладено в наступній редакції: “У задоволенні первісного позову Державного підприємства "Ренійський морський торговельний порт" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІКІНГ АЛЬЯНС" про стягнення 10 603 183,69 грн – відмовити повністю. Судові витрати покласти на Державне підприємство "Ренійський морський торговельний порт". У задоволенні зустрічного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІКІНГ АЛЬЯНС" до Державного підприємства "Ренійський морський торговельний порт" про стягнення попередньої оплати у розмірі 118 240,10 грн – відмовити повністю. Судові витрати покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "ВІКІНГ АЛЬЯНС".” Стягнуто з Державного підприємства “Ренійський морський торговельний порт” на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “ВІКІНГ АЛЬЯНС” витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 152 685,78 грн.
Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 05.05.2026 додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 03.11.2025 у справі №916/3185/24 - скасовано. У задоволенні заяви Державного підприємства "Ренійський морський торговельний порт" про ухвалення додаткового рішення - відмовлено.
11.05.2026 до суду апеляційної інстанції від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІКІНГ АЛЬЯНС" надійшла заява про ухвалення додатково рішення, в якій заявник просить стягнути з Державного підприємства “Ренійський морський торговельний порт” на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “ВІКІНГ АЛЬЯНС” – 200 000,00 грн витрат на правничу (правову) допомогу.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.05.2026 прийнято до розгляду заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІКІНГ АЛЬЯНС" про ухвалення додаткового рішення за результатами розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІКІНГ АЛЬЯНС" на рішення Господарського суду Одеської області від 16.10.2025 року та на додаткове рішення від 03.11.2025 у справі №916/3185/24; розгляд заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІКІНГ АЛЬЯНС" про ухвалення додаткового рішення вирішено здійснювати в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
25.05.2026 позивач подав заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення, в яких зазначив, що надані ТОВ «ВІКІНГ АЛЬЯНС» документи не містять належного обґрунтування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 200 000,00 грн. Із Додаткової угоди №17/10 від 17.10.2025 та акта здачі-приймання послуг вбачається, що представником відповідача було підготовлено апеляційну скаргу, два додаткові пояснення та здійснено участь у двох судових засіданнях. Водночас акт не містить деталізованого розрахунку вартості окремих послуг, погодинної ставки адвоката та відомостей про порядок формування заявленої суми, що, на думку позивача, свідчить про її невідповідність критеріям співмірності та розумності, визначеним статтею 126 ГПК України. Позивач також вказує, що справа не відзначалася особливою складністю, а правова позиція сторін була сформована ще під час розгляду справи судом першої інстанції. Крім того, позивач звертає увагу, що половину заявленої суми становить «гонорар успіху» у розмірі 100 000,00 грн, передбачений договором між адвокатом і клієнтом. Посилаючись на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 17.01.2024 у справі №906/462/22, позивач зазначає, що такі домовленості не є обов`язковими для суду під час вирішення питання про розподіл судових витрат. З огляду на це позивач вважає заявлені витрати явно завищеними, непропорційними фактичному обсягу наданих послуг та такими, що не відповідають критеріям реальності, необхідності й розумності.
Розглянувши доводи та вимоги заяви про ухвалення додаткової постанови, судова колегія вважає, що вказана заява підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.
Положеннями статті 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на професійну правничу допомогу.
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 244 Господарського процесуального кодексу України, суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Частиною першою статті 126 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною другою цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Приписами пункту 1 частини другої статті 126, частини восьмої статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
Загальне правило розподілу судових витрат врегульоване частиною четвертою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За змістом статті 16 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Згідно з положеннями частини третьої статті 126 Господарського процесуального кодексу України, для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
При цьому, відповідно до статті 124 Господарського процесуального кодексу України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.
Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Частиною восьмою статті 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач у першій заяві по суті спору (апеляційна скарга) зазначив, що за подачу цієї апеляційної скарги ТОВ «ВІКІНГ АЛЬЯНС» окрім сплаченого судового збору понесе витрати на правничу (правову) допомогу адвоката, оскільки скаржник користується правовою допомогою Адвокатського об`єднання «ЛІГАЛ ВЕРІТІ», і орієнтовний розмір витрат в суді апеляційної інстанції становить 200 000,00 грн., розмір яких буде деталізовано та уточнено в передбаченому процесуальним законодавством порядку. Таким чином, попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які ТОВ «ВІКІНГ АЛЬЯНС» поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи у апеляційній інстанції складається із судового збору та витрат на правничу допомогу, що сумарно становить 356 290,44 грн.
05.05.2026 представник ТОВ «ВІКІНГ АЛЬЯНС» до завершення судових дебатів повідомляв Суд та просив зафіксувати в порядку ч. 8 ст. 129 ГПК України те, що докази понесених судових витрат пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги адвоката, будуть подані скаржником до Суду протягом п`яти днів з моменту ухвалення судового рішення у цій справі № 916/3185/24.
Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 05.05.2026 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІКІНГ АЛЬЯНС" на рішення Господарського суду Одеської області від 16.10.2025 у справі №916/3185/24 – задоволено частково; рішення Господарського суду Одеської області від 16.10.2025 у справі №916/3185/24 – скасовано частково, ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні первісного та зустрічного позовів.
Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 05.05.2026 додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 03.11.2025 у справі №916/3185/24 - скасовано. У задоволенні заяви Державного підприємства "Ренійський морський торговельний порт" про ухвалення додаткового рішення - відмовлено.
11.05.2026, тобто у строк, встановлений ч. 8 ст. 129 ГПК України, до суду апеляційної інстанції від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІКІНГ АЛЬЯНС" надійшла заява про ухвалення додатково рішення, в якій заявник просить стягнути з Державного підприємства “Ренійський морський торговельний порт” на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “ВІКІНГ АЛЬЯНС” – 200 000,00 грн витрат на правничу (правову) допомогу.
У вказаній заяві зазначено, що у зв`язку із розглядом даної справи, ТОВ «ВІКІНГ АЛЬЯНС» понесено витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, що підтверджує наступними документами:
- Договором № 06/10/23-1 про надання професійної правової (правничої) допомоги адвоката та юридичних послуг від 06.10.2023 (надалі – Договір), укладеним між ТОВ «ВІКІНГ АЛЬЯНС» та АО «ЛІГАЛ ВЕРІТІ»;
- Додатковою угодою № 17/10 від 17.10.2025 р.;
- Актом № 3185 здачі-приймання послуг з правової (правничої) допомоги адвоката від 06.10.2023 за Договором № 06/10/23-1 про надання професійної правової (правничої) допомоги адвоката та юридичних послуг від 22.05.2024 на суму 200 000,00 грн.;
- Рахунком на оплату № 3185 від 08.05.2026; 
- Оригіналом ордеру на адвоката АО «ЛІГАЛ ВЕРІТІ» Лук`яненка В.О.;
- Свідоцтвом адвоката Лук`яненка Віталія Олександровича про право на зайняття адвокатською діяльністю серія КС №9786/10 від 18.02.2021.
Судом встановлено, що 06.10.2023 між Адвокатським об`єднанням «ЛІГАЛ ВЕРІТІ» (Виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ВІКІНГ АЛЬЯНС» (Клієнт) було укладено Договір № 06/10/23-1 про надання професійної правової (правничої) допомоги адвоката та юридичних послуг. 
Відповідно до пунктів 4.1, 4.2 вказаного Договору, Клієнт зобов`язався сплатити Виконавцю гонорар (ціну послуг) за надану правничу допомогу, включаючи представництво в суді, підготовку до розгляду справи, збір доказів та участь залучених спеціалістів, розмір якого та порядок розрахунків визначаються умовами відповідної додаткової угоди. 
Пунктом 4.4 Договору передбачено, що за кожним фактом надання послуг за домовленістю Сторін складається акт наданих послуг, який направляється Клієнту для підписання або надання мотивованої письмової відмови протягом п`яти календарних днів.
На виконання умов Договору, 17.10.2025 між Сторонами було укладено Додаткову угоду №17/10, за змістом пункту 1 якої погоджено Доручення Клієнта щодо надання правничої допомоги та захисту його інтересів під час апеляційного оскарження рішення Господарського суду Одеської області від 16.10.2025 у справі № 916/3185/24. 
Метою цього Доручення сторони визначили максимально ефективний захист прав Клієнта у спорі з ДП «РМТП», що полягає у збереженні активів Клієнта на суму позовних вимог за первісним позовом або відновленні майнових прав за зустрічним позовом (п. 1.1), а орієнтовний обсяг послуг включив аналіз судового рішення, підготовку й подачу апеляційної скарги, заяв по суті справи, а також участь у судових засіданнях адвоката Лук`яненка В.О. (п. 1.2, 1.3). 
Згідно з пунктом 1.4 Додаткової угоди № 17/10, вартість послуг є фіксованою та складається з: основної оплати у розмірі 100 000,00 грн, яка не залежить від результату та витраченого часу (п.п. 1.4.1), та додаткової оплати (гонорару успіху) у розмірі 100 000,00 грн за досягнення соціального ефекту у вигляді збереження активів Клієнта або відновлення його майнових прав (п.п. 1.4.2). 
Способом підтвердження виконання Доручення сторони визначили затверджений Акт здачі-приймання послуг (п. 1.5), а оплату погодили здійснювати протягом 20 календарних днів після прийняття судом апеляційної інстанції рішення на підставі виставленого рахунку (п. 1.6).
За Актом № 3185 здачі-приймання послуг з правової (правничої) допомоги від 08.05.2026, підписаним між АО «ЛІГАЛ ВЕРІТІ» та ТОВ «ВІКІНГ АЛЬЯНС», вбачається повне та належне виконання Виконавцем покладеного Доручення у суді апеляційної інстанції. 
Зокрема, матеріалами акта підтверджується надання таких послуг: підготовка та подача апеляційної скарги від 05.11.2025 (16 годин), підготовка й подача додаткових пояснень від 30.03.2026 (2 години) та від 02.04.2026 (3 години), а також безпосередня участь адвоката у судових засіданнях 06.04.2026 та 05.05.2026, вартість яких склала фіксовані 100 000,00 грн. 
Крім того, у зв`язку із прийняттям Південно-західним апеляційним господарським судом постанови від 05.05.2026 про повну відмову у задоволенні первісного позову ДП «РМТП» та скасування рішення суду першої інстанції, що забезпечило збереження активів Клієнта на суму 10 603 183,69 грн, - Виконавцем у повному обсязі виконано умови для нарахування додаткової оплати (гонорару успіху) в розмірі 100 000,00 грн. 
Загальна вартість наданих правничих послуг за Актом склала 200 000,00 грн (без ПДВ), щодо якості та строків яких сторони претензій одна до одної не мають. 
На оплату зазначених послуг Виконавцем Клієнту було виставлено Рахунок № 3185 від 08.05.2026 на суму 200 000,00 грн.
Проаналізувавши надані відповідачем докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, судова колегія вважає, що відображена інформація в цих документах щодо характеру та обсягу фактично виконаної адвокатом робіт (наданих послуг) відповідає документам та інформації, що містяться у матеріалах судової справи, отже, відповідачем доведено факт понесених ним витрат на професійну правничу допомогу.
Водночас, як зазначалося вище, до суду від позивача надійшли заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення, в яких позивач зазначає, що аналіз змісту Додаткової угоди №17/10 від 17.10.2025 та Акту №3185 здачі-приймання послуг свідчить про відсутність належного обґрунтування заявленого до стягнення розміру витрат на професійну правничу допомогу. Так, із наданих документів вбачається, що фактично обсяг виконаних представником ТОВ «ВІКІНГ АЛЬЯНС» робіт полягав у підготовці апеляційної скарги, двох додаткових пояснень та участі у двох судових засіданнях апеляційної інстанції.
При цьому сам акт не містить детального розрахунку вартості кожної окремої послуги, не містить погодинної ставки адвоката, а також не дає можливості встановити, яким саме чином була сформована загальна сума у розмірі 200 000,00 грн. Більше того, зі змісту акту вбачається, що підготовка апеляційної скарги оцінена у 16 годин роботи, тоді як додаткові пояснення - у 2 та 3 години відповідно, а участь адвоката здійснювалася лише у двох судових засіданнях. За таких обставин заявлений до стягнення розмір витрат очевидно не відповідає критеріям співмірності та розумності, визначеним ст. 126 ГПК України. Стосовно доводів заявника щодо складності справи та значного обсягу роботи, зазначає, що дана справа не є винятково складною ані з фактичної, ані з правової точки зору. Спір розглядався в межах стандартних господарських правовідносин, а правова позиція сторін була сформована ще під час розгляду справи судом першої інстанції. Фактично під час апеляційного перегляду представником ТОВ «ВІКІНГ АЛЬЯНС» було здійснено адаптацію вже сформованої правової позиції до стадії апеляційного провадження. Крім того, значна частина доводів апеляційної скарги ґрунтувалася на матеріалах та аргументах, які вже були предметом дослідження суду першої інстанції, а тому не потребувала надмірних часових чи інтелектуальних затрат. 
Окремо звертає увагу суду на те, що заявлена до стягнення сума фактично на 50% складається із так званого «гонорару успіху», який відповідно до п. 1.4.2 Додаткової угоди становить 100 000,00 грн. При цьому гонорар успіху є внутрішньою домовленістю між адвокатом та клієнтом і сам по собі не може автоматично покладатися на іншу сторону спору. Визначення сторонами у договорі фіксованої суми гонорару успіху не звільняє суд від обов`язку перевірити співмірність, необхідність та розумність таких витрат. Постановою від 17.01.2024 у справі №906/462/22, постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 20.09.2023 в частині відмови у стягненні гонорару успіху Верховний Суд залишив без змін та зазначив наступне. «…не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат.
За таких обставин, позивач наголошує, що заявлені ТОВ «ВІКІНГ АЛЬЯНС» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 200 000,00 грн є явно завищеними, непропорційними фактичному обсягу наданих послуг та не відповідають критеріям реальності, необхідності й розумності судових витрат.
Так, згідно з частиною п`ятою статті 129 ГПК під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
У разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 ГПК України щодо співмірності господарському суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, за клопотанням іншої сторони.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 126 ГПК України).
Верховний Суд, застосовуючи частину шосту статті 126 ГПК України, неодноразово зазначав, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц, постанови Верховного Суду від 09.04.2019 у справі №826/2689/15; від 03.10.2019 у справі №922/445/19).
Отже, під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд:
1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині 4 статті 126 ГПК України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;
2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 ГПК України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або чи заявлення неспівмірно нижчою суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами.
З огляду на наведені мотиви та надані заявником докази на обґрунтування розміру заявлених до розподілу витрат на професійну правничу допомогу та матеріали справи, колегія суддів зазначає таке.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан Клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 вказаного вище Закону).
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.
У постанові від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19 Верховний Суд вказав про те, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини четвертої статті 126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.
Колегія суддів виходить з того, що чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Також частини четверта -шоста, сьома, дев`ята статті 129 ГПК України, визначає випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Як вже вказувалась вище, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правничу допомогу.
У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правничу допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правничу допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).
Таким чином, вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.
Такі докази, відповідно до частини першої статті 86 ГПК України, суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19.10.2000 у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).
ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22.02.2005 у справі «Пакдемірлі проти Туреччини» (Pakdemirli v. Turkey, заява № 35839/97) суд, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала «гонорар успіху» у сумі 6 672,9 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3 000 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§ 70-72).
З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції виходить із того, що витрати на професійну правничу допомогу підлягають відшкодуванню виключно в межах їх реальності, необхідності та розумної співмірності із складністю справи, обсягом наданих послуг та значенням спору. 
При цьому заявлений до стягнення розмір витрат у сумі 200 000,00 грн є таким, що не повною мірою відповідає критеріям розумності та пропорційності, визначеним статтями 126, 129 ГПК України.
Судова колегія зазначає, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, у постанові Верховного Суду від 17.01.2024 у справі №906/462/22.
Суд також враховує, що відшкодування витрат на правничу допомогу не може набувати характеру надмірного фінансового тягаря для сторони, на яку такі витрати покладаються, або фактично перетворюватися на спосіб отримання додаткового доходу стороною, на користь якої ухвалено рішення. 
Водночас оцінка таких витрат здійснюється з урахуванням принципів справедливості, добросовісності та верховенства права, а також заперечень іншої сторони щодо їх розміру.
До того ж у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 сформовано правовий висновок про те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, приписами статей 123 - 130 ГПК України, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
За результатами дослідження матеріалів справи, обсягу наданої правничої допомоги, керуючись принципами справедливості, верховенства права, критеріями реальності адвокатських витрат в контексті їхньої дійсності та необхідності, а також критерію розумності їхнього розміру, зважаючи на заперечення позивача, колегія суддів дійшла висновку про необхідність стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правову допомогу адвоката у розмірі 100 000,00 грн.
Враховуючи вищевказане, колегія суддів вважає заяву Товариства з обмеженою відповідальністю “ВІКІНГ АЛЬЯНС” про стягнення витрат на правничу допомогу такою, що потребує часткового задоволення з відмовою в іншій частині.
Керуючись статтями 126, 129, 244 ГПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю “ВІКІНГ АЛЬЯНС” про ухвалення додаткового рішення у справі №916/3185/24 - задовольнити частково.
Стягнути з Державного підприємства “Ренійський морський торговельний порт” (68800, Одеська обл., м. Рені, вул. Дунайська, буд. 188, код ЄДРПОУ 01125809) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “ВІКІНГ АЛЬЯНС” (65062, Одеська обл., м. Одеса, Французький бульвар, буд. 66/1; код ЄДРПОУ 44799848) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 100 000 (сто тисяч гривень) грн.
В решті заяви відмовити.
Доручити Господарському суду Одеської області видати відповідний наказ.
Додаткова постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення згідно зі статтями 286-289 ГПК України.

Головуючий суддя А.І. Ярош

Судді: Г.І. Діброва

Н.М. Принцевська