УХВАЛА

01 липня 2026 року 
м. Київ

справа №440/14283/25
адміністративне провадження № К/990/27379/26
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Єресько Л.О.,
суддів: Радишевської О.Р.,  Соколова В.М., 
перевіривши касаційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на ухвалу Другого апеляційного адміністративного суду від 13 травня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до адміністративного суду з позовною заявою до військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач, скаржник, В/ч НОМЕР_1 ), в якому просив:
- визнати протиправними дії відповідача щодо застосування із 06.06.2024 по 24.09.2025 включно, розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018, при нарахуванні позивачу грошового забезпечення, грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, компенсації за невикористану відпустку, надбавок та доплат, нарахованих та виплачених у зв`язку із проходженням військової служби;
- зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу грошового забезпечення, грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, компенсації за невикористану відпустку, надбавок та доплат, у зв`язку із проходженням військової служби, із застосуванням розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб за період із 06.06.2024 по 31.12.2024 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2024 в розмірі 3028,00 грн, передбаченого Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів;
- зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу грошового забезпечення, грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, компенсації за невикористану відпустку, надбавок та доплат, у зв`язку із проходженням військової служби, із застосуванням розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб за період з 01.01.2025 по 24.09.2025 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2025 в розмірі 3028,00 гр., передбаченого Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік», з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 18.12.2025 адміністративний позов задоволено частково:
- визнано протиправною бездіяльність В/ч НОМЕР_1 , що полягає у не проведенні нарахування та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 19.06.2025 по 24.09.2025 з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт;
- зобов`язано в/ч НОМЕР_1 здійснити перерахунок грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 19.06.2025 по 24.09.2025 (щомісячні основні види грошового забезпечення, щомісячні додаткові види грошового забезпечення) з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2025 в розмірі 3028 грн, та здійснити виплату такого грошового забезпечення з урахуванням проведених виплат;
- в іншій частині позовних вимог відмовлено.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу до Другого апеляційного адміністративного суду.
Ухвалами Другого апеляційного адміністративного суду від 26.01.2026 відмовлено у задоволенні клопотання В/ч НОМЕР_1 про відстрочення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги відмовлено, а апеляційну скаргу залишено без руху, запропоновано усунути недоліки апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цієї ухвали, шляхом надання оригіналу документа про сплату судового збору у розмірі 1453,44 грн.
Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 10.02.2026 клопотання В/ч НОМЕР_1 про продовження строку на усунення недоліків апеляційної скарги відмовлено та продовжено строк для усунення недоліків апеляційної скарги на десять днів з дня отримання копії даної ухвали суду.
Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 02.03.2026 клопотання В/ч НОМЕР_1 про продовження строку на усунення недоліків апеляційної скарги залишено без задоволення, а апеляційну скаргу на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 18.12.2025 у справі № 440/14283/25 повернуто на підставі частини другої статті 298 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), оскільки у встановлений судом строк не усунуто недоліки апеляційної скарги, зазначені в ухвалі апеляційного суду від 26.01.2026.
Ухвалами Другого апеляційного адміністративного суду від 28.04.2026 у задоволенні клопотання В/ч НОМЕР_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження відмовлено, а апеляційну скаргу залишено без руху, запропоновано усунути недоліки апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цієї ухвали, шляхом надання клопотання (заяви) про поновлення строку на апеляційне оскарження з вказанням поважних причин пропуску строку.
Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 13.05.2026 відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про поновлення строку на апеляційне оскарження.
Відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою В/ч НОМЕР_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 18.12.2025 у справі № 440/14283/25 на підставі пункту 4 частини першої статті 299 КАС України.
Суд апеляційної інстанції зазначив, що ураховуючи, значний термін пропуску строку на апеляційне оскарження (52 дні), відсутність належних доказів щодо існування об`єктивно непереборних обставин, які перешкоджали поданню апеляційної скарги, а отже відсутні підстави для задоволення клопотання відповідача про поновлення процесуального строку для подання апеляційної скарги.
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду апеляційної інстанції, відповідач звернувся через підсистему «Електронний Суд» до Верховного Суду (далі - Суд) із касаційною скаргою.
Ухвалою Суду від 17.06.2026 відмовлено у задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору за подання касаційної скарги, касаційну скаргу залишено без руху, з підстав недотримання вимог статті 330 кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України). Заявникові надано строк у десять днів з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги шляхом надання до суду уточненої касаційної скарги із зазначенням про допущені судом апеляційної інстанції порушення конкретних норм процесуального права при його ухваленні, а також надання копій уточненої касаційної скарги відповідно до кількості учасників справи, оригіналу документу про сплату судового збору у розмірі 2662,40 грн.
Одночасно скаржнику роз`яснено, що у разі невиконання вимог статті 330 КАС України касаційна скарга буде повернута.
Частиною одинадцять статті 251 КАС України передбачено, що якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом із повідомленням про вручення.
Згідно пункту 2 частини шостої статті 251 КАС України днем вручення судового рішення є день вручення судового рішення, за умови отримання відповідного повідомлення про його доставлення.
Відповідно до частини шостої статті 251 КАС України якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.
Згідно з інформацією, наявною в комп`ютерній програмі «Діловодство спеціалізованого суду», електронний документ (ухвала суду про залишення касаційної скарги без руху від 17.06.2026) доставлена в Електронний кабінет скаржника 18.06.2026 о 05 год 00 хв, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.
Крім того, на веб сторінці призначеної для пошуку та перегляду документів Єдиного державного реєстру судових рішень, 19.06.2026 оприлюднено ухвалу Суду від 17.06.2026 про залишення вказаної касаційної скарги без руху (номер у Єдиному державному реєстрі судових рішень 137474959).
29.06.2026 від скаржника на виконання ухвали про залишення касаційної скарги без руху через підсистему «Електронний суд» до Суду надійшла заява про продовження строку для усунення недоліків касаційної скарги.
За правилами частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Перевіривши матеріали касаційної скарги в новій редакції, Суд дійшов висновку про необхідність її повернення з таких підстав.
На виконання вимог ухвали Суду від 17.06.2026 про залишення касаційної скарги без руху скаржника надано заяву про продовження строку для усунення недоліків касаційної скарги, яка мотивована тим, що додатковий строк для усунення недоліків касаційної скарги, зазначених в ухвалі Суду від 17.06.2026, необхідний військовій частині НОМЕР_1 для реалізації права на касаційне оскарження.
Заявник посилається на те, що фінансування всіх витрат частини, у тому числі сплати судового збору, здійснюється виключно за рахунок державного бюджету. У зв`язку з воєнним станом пріоритетним є фінансування бойових дій, що призводить до затримок у виділенні коштів. Внаслідок цього військова частина НОМЕР_1 була позбавлена можливості своєчасно сплатити судовий збір з незалежних від неї причин, оскільки інших джерел фінансування не має.
Вирішуючи заяву про продовження строку на усунення недоліків, колегія суддів виходить з такого.
Частиною третьою статті 2 КАС України визначено, що одним із принципів адміністративного судочинства є рівність усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом.
Частина друга статті 44 КАС України покладає на учасників справи обов`язок добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Згідно частини другої статті 121 КАС України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. За змістом вказаної норми продовження процесуального строку є правом, а не обов`язком суду.
Метою продовження процесуального строку, встановленого судом, є сприяння особі у реалізації процесуального права та/або виконанні процесуального обов`язку. Доцільність продовження процесуального строку обумовлюється рівнем ймовірності, наскільки таке продовження буде ефективним у контексті не тільки реалізації особою процесуального права та/або виконанні процесуального обов`язку, а й правової визначеності учасників матеріально-правових відносин, спір між якими вирішується із застосуванням процесуальних засобів.
Слід також врахувати, що умовою продовження строку усунення недоліків касаційної скарги є наявність достатніх доказів того, що після такого продовження строку відпадуть обставини, які перешкоджають виконанню ухвали суду про залишення касаційної скарги без руху.
Тобто, для здійснення судом належної оцінки та перевірки доводів, наведених скаржником в заяві про продовження строку для усунення недоліку касаційної скарги, такі доводи повинні бути підтверджені відповідними письмовими документами або іншими доказами, з яких достовірно можна встановити існування обставин, зазначених у заяві.
Отже, КАС України визначено максимально можливу тривалість строку (десять днів з дня вручення ухвали), який встановлюється судом для усунення недоліків касаційної скарги. Цей строк, який за своєю суттю є процесуальним, може бути продовжений судом з власної ініціативи або за заявою учасника справи.
Водночас, скаржником не надано жодних належних і допустимих доказів, які б підтверджували обставини, викладені в заяві про продовження строку для усунення недоліків касаційної скарги.
Крім того, скаржником не подано уточненої касаційної скарги, в якій були б зазначені конкретні порушення норм процесуального права, допущені, на його думку, судом апеляційної інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення.
З урахуванням наведеного підстави для задоволення заяви про продовження строку для усунення недоліків касаційної скарги відсутні.
Останній день установленого судом строку на усунення недоліків відповідно до ухвали про залишення касаційної скарги без руху був 29.06.2026.
Ураховуючи викладене, строк для усунення недоліків цієї касаційної скарги закінчився, однак скаржник не виконав указані вимоги ухвали Суду від 17.06.2026.
Станом на день постановлення цієї ухвали недоліки касаційної скарги скаржником не усунуто. Будь-яких інших заяв чи клопотань на адресу суду від скаржника не надходило.
Статтею 44 КАС України передбачено обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема, виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, а також виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом (пункти 6, 7 частини п`ятої цієї статті).
Наведеними положеннями КАС України чітко обумовлений характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема, щодо дотримання строку касаційного оскарження.
За наслідками невиконання ухвали про залишення касаційної скарги без руху, відповідно до частини другої статті 332 КАС України передбачено, що до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.
Виходячи з положень зазначеної вище норми та пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС України суддя повертає позовну заяву позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
Відповідно до частини сьомої статті 332 КАС України копія ухвали про повернення касаційної скарги надсилається учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 цього Кодексу. Скаржнику надсилається копія ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.
Повернення Верховним Судом касаційної скарги та надання заявнику права в межах розумних строків та при дотриманні всіх інших вимог процесуального закону на повторне звернення до Верховного Суду з такою скаргою, не є обмеженням доступу до суду (зокрема, що гарантовано пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України), та забезпечує практичну можливість реалізації права особи на суд у формі касаційного оскарження судового рішення учасником справи.
Керуючись статтями 169, 332 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:
Відмовити у задоволенні заяви військової частини НОМЕР_1 про продовження строку для усунення недоліків касаційної скарги у справі № 1440/14283/25.
Касаційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на ухвалу Другого апеляційного адміністративного суду від 13 травня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - повернути особі, яка її подала.
Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи.
Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.
Роз`яснити заявникові, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до Верховного Суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді 	Л.О. Єресько 	
	О.Р. Радишевська   В.М. Соколов