Справа № 606/91/26 року

Р і ш е н н я
і м е н е м У к р а ї н и

27 квітня 2026 року м.Теребовля
Теребовлянський районний суд Тернопільської області 
в складі: головуючого судді Малярчука В.В.
за участю секретаря судового засідання Зіньковської Н.Д.
розглянувши заочно у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Теребовля цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
В С Т А Н О В И В:
Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за кредитним договором № 25.01.2025-100002472 від 25.01.2025 у розмірі 8460 гривень та судові витрати у розмірі 2662,40 грн.
В обґрунтування вимог позивач вказав, що 25.01.2025 між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем було укладено кредитний договір № 25.01.2025-100002472, відповідно до умов якого позичальнику надано кредит у розмірі 3000 грн. строком на 112 днів. Відповідач не виконав своїх зобов`язань за договором, у зв`язку з чим станом на дату позовної заяви утворилась заборгованість у розмірі 8460 гривень, що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 3000 грн., по процентам в розмірі 3360 грн., комісії- 600 грн., неустойки у розмірі 1500 грн. Також, разом із заборгованістю за договором позики позивач просить стягнути з відповідача понесені судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме сплачений судовий збір в розмірі 2662,40 гривень.
Ухвалою судді Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 26.01.2026 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у порядку спрощеного провадження без виклику сторін.
У судове засідання представник позивача не з`явився, однак у позовній заяві просив розгляд справи проводити без його участі. Щодо ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце судового засідання був повідомлений у встановленому законом порядку, зокрема шляхом направлення судової повістки за місцем реєстрації останнього та розміщення оголошення про виклик до суду на сайті судової влади. Попередньо не повідомив суд про причини своєї неявки, заяви про відкладення та відзив на позов не подавав.
На підставі вимог ст. ст.223,280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності сторін та проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.
Судом на підставі ч.2ст.247 ЦПК Україниу зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до наступного висновку.
Заявка, а також Пропозиція про укладення кредитного договору (оферта) (кредитної лінії) підписана ОСОБА_1 за допомогою одноразового цифрового ідентифікатора Е513, у відповідності до пункт 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію».
Отже, підписуючи Пропозицію про укладення кредитного договору (оферта) (кредитної лінії), а також заявку кредитного договору, ОСОБА_1 погодилася і з умовами надання такого договору.
Між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 25.01.2025 укладено кредитний договір (оферти) № 25.01.2025-100002472.
Відповідно до умов Договору позичальнику надано кредит у розмірі 3000 грн., що підтверджується довідкою iPay.ua ТОВ «Універсальні платіжні рішення ТОВ «УПР» про успішне перерахування коштів на платіжну карту клієнта 25.01.2025 року номер картки НОМЕР_1 , номер транзакції НОМЕР_2 , призначення платежу : видача кредиту за договором № 25.01.2025-100002472.
Згідно п.3.1. Договору кредитодавець зобов`язується надати Кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених Договором, а позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплатити проценти, комісію.
Пунктом 3.2. встановлено, що Кредит надається на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Позичальник зобов`язується не використовувати Кредит для участі в азартних іграх та не перераховувати Кредит на рахунки організаторів азартних ігор.
Відповідно до п. 4.1. Договору кредитодавець надає позичальнику Кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб надання Позичальнику коштів у рахунок кредиту: перерахування на рахунок споживача, включаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача 5363-54XX-XXXX-8505.
Відповідно до кредитного договору № 25.01.2025-100002472 від 25.01.2025 позичальнику надано кредит у розмірі 3000 грн. строком на 112 днів, дата повернення кредиту 16.05.2025, процентна ставка фіксована не змінна у розмірі 1% за 1 день користування кредитом яка застосовується протягом усього строку, на який надається кредит. 
Однак, ОСОБА_1 25.01.2025 отримала кредитні кошти у розмірі 3000 грн. Отже, ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за Договором виконано в повному обсязі.
Розрахунок заборгованості за договором № 25.01.2025-100002472 від 25.01.2025, свідчить про те, що ОСОБА_1 має заборгованість перед позивачем ТОВ «Споживчий центр» 8460 грн. з яких: 3000 грн. – основний борг, 3360 грн. - проценти за користування кредитом, 600 грн. - комісія, 1500 грн. - неустойка.
Згідно із ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідачки неустойки в розмірі 1500 грн. заборгованість, суд зазначає наступне.
Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного стану" від 18.06.2024 №3817-IX, серед іншого, внесено зміни до розділу Прикінцеві та перехідні положення ЦК та доповнено його пунктом 18 наступного змісту: "18. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Здійснюючи тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, Верховний Суд в постанові від 12.06.2024 у справі №910/10901/23 виснував, в період існування особливих правових наслідків - протягом дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування, до позичальника застосовуються особливі наслідки - звільнення від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від сплати неустойки (штрафу, пені) за прострочення повернення коштів. Аналогічна позиція Верховного Суду викладена в постанові від 18 жовтня 2023 року у справі №706/68/23.
Отже, на період дії воєнного стану позичальники звільняються від сплати заборгованості, тому в частині стягнення заборгованості по неустойці слід відмовити.
Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 600 грн. заборгованості по комісії, суд зазначає наступне.
Як вбачається з розрахунку заборгованості, сума заборгованості відповідачки за комісією становить 600 грн.
Однак, на думку суду, відсутні законні підстави для стягнення із відповідачки заборгованості за комісією з огляду на наступне.
Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг (ч.3 ст.55 Закону України «Про банки і банківську діяльність»), однією із яких є розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (п.3 ч.3 ст.47 Закону України «Про банки і банківську діяльність»), зокрема надання споживчого кредиту. Тому банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку.
З урахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. Недотримання вказаних принципів призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Виконання позичальником умов кредитного договору, встановлених із порушенням зазначених принципів, не приводить ці умови у відповідність до засад цивільного законодавства.
Відповідна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21).
Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.
Оскільки споживач є вразливою стороною договірних відносин, законодавець визначився з посиленим захистом споживачів шляхом прийняття Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про споживче кредитування», який набрав чинності 10 червня 2017 року.
За положеннями абзацу третього частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.
Згідно із цим Законом послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17, 23 статті 1).
Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними.
З цих підстав, суд доходить висновку про те, що умова кредитного договору щодо встановлення комісії суперечить вимогам статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Таким чином, банк або інша фінансова установа не може встановлювати платежі, які споживач повинен сплатити на їх користь банку за дії, які не є послугою. До таких самих висновків прийшов Верховний Суд України у постанові по справі № 6-2071цс16 від 06 вересня 2017 року та Верховний Суд від 19 серпня 2020 року у постанові по справі №641/11984/15-ц, визнавши умову кредитного договору щодо встановлення щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості нікчемною.
Отже, враховуючи вище наведене, суд вважає, що в частині стягнення заборгованості по комісії слід відмовити.
На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у розмірі 6360 грн, що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 3000 грн., по процентам в розмірі 3360 грн.
Відповідно до ст.141ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, а саме сплачений позивачем судовий збір пропорційно до задоволеної частини вимог в розмірі 2001,52 грн.
Керуючись ст. ст.261,526,530,635,1048,1049,1050,1054,1082 ЦК України, ст. ст.10,12,76,77,81,89,141,265,354 ЦПК України, суд –
У Х В А Л И В:
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором № 25.01.2025-100002472 від 25.01.2025 у розмірі 6360 грн, що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 3000 грн., по процентам в розмірі 3360 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2001,52 гривні.
У іншій частині позовних вимог відмовити.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановленихЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга.
Заочне рішення може бути переглянуто судом за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня вручення повного заочного рішення суду.
На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу, яка подається Тернопільському апеляційному суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, а відповідачем протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Повне найменування сторін:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», місце знаходження: 01032, м.Київ, вул. Саксаганського, 133-А, ЄДРПОУ 37356833.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Головуючий: В.В. Малярчук