Харківський окружний адміністративний суд 	
61700, м. Харків, майдан Свободи, 6, inbox@adm.hr.court.gov.ua, ЄДРПОУ: 34390710

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2026 р., м. Харків справа № 520/35566/24 
Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Ширант А.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код РНОКПП НОМЕР_1 ) до Міністерства соціальної політики України (вул. Еспланадна, буд. 8/10, м. Київ, 01001, код ЄДРПОУ 37567866) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
Позивач просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Міністерства соціальної політики України за моїм запитом від 18 грудня 2024 року, яка полягає у наданні мені Листом Міністра соціальної політики України - Оксани Жолнович №414/0/3-24 недостовірної або неповної інформації в частині, що згідно з рішеннями Харківського окружного адміністративного суду від 26.03.2019 у справі №520/ 1367/19 та від 09.10.2018 у справі № 2040/ 6198/18, постанови Барвінківського районного суду Харківської області від 17.06.2011 у справі № 2002/2-а-464/11 боржником є лише Управління соціального захисту населення Ізюмської районної військової адміністрації Харківської області та ненаданні відповіді на запит на інформацію щодо строків виплати суми вартості продуктів за період із 01.10.2018 року по 31.12.2022 року, що склала 109573, 38 грн., компенсації 50 процентів вартості продуктів харчування за медичними нормами, встановлюваними Міністерством охорони здоров`я України за період із 1 січня по 31 грудня 2023 року у сумі 37893,23 грн., заборгованості за Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 26 березня 2019 року у справі №520/1367/19, яка склала 9196, 77 грн., заборгованості за Рі-шенням Харківського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2018 року у справі № 2040/6198/18, що становить 79294, 03 грн., а всього 235957,41 грн. та про розмір компенсації 50 процентів вартості продуктів харчування за медичними нормами, встановлюваними Міністерством охорони здоров`я України за період із 1 січня по 31 грудня 2024 року;
- зобов`язати Міністерство соціальної політики України надати відповідь на мій запит від 18 грудня 2024 року, а саме: надати інформацію, долучивши копії відповідних документів, щодо строків виплати суми вартості продуктів за період із 01.10.2018 року по 31.12.2022 року, що склала 109573, 38 грн., компенсації 50 процентів вартості продуктів харчування за медичними нормами, встановлюваними Міністерством охорони здоров`я України за період із 1 січня по 31 грудня 2023 року у сумі 37893,23 грн., заборгованості за Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 26 березня 2019 року у справі №520/1367/19, яка склала 9196, 77 грн., заборгованості за Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2018 року у справі № 2040/6198/18, що становить 79294, 03 грн., а всього 235957,41 грн.;
- надати інформацію про розмір компенсації 50 процентів вартості продуктів харчування за медичними нормами, встановлюваними Міністерством охорони здоров`я України за період із 1 січня по 31 грудня 2024 року.

Процесуальні дії у справі
Ухвалою суду від 01.01.2025 відкрито спрощене провадження по справі без виклику сторін в судове засідання.
Позивач 17.03.2025 подав заяву, в якій просив відвести суддю Харківського окружного адміністративного суду Ширант А.А. від розгляду справи №520/35566/24. 
Також позивачем 17.03.2025 подано заяву (вх. № 01-26/26450/25), в якій просив відвести суддю Харківського окружного адміністративного суду Ширант А.А. від розгляду справи № 520/35566/24 та залишити без розгляду попередню заяву про відвід судді, яка подана цього ж дня з використанням підсистеми «Електронний суд».
Ухвалою суду від 20.03.2025 заяву позивача (вх. № 01-26/26448/25) про відвід судді Ширант А.А. в адміністративній справі № 520/35566/24 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства соціальної політики України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - залишено без розгляду.
Ухвалою суду від 20.03.2025 передано справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства соціальної політики України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії до Відділу з надання судово-адміністративних послуг Харківського окружного адміністративного суду для вжиття дій відповідно до ч.4 ст. 31 Кодексу адміністративного судочинства України для вирішення питання про відвід судді іншим складом суду.
Ухвалою суду від 11.04.2025 (головуючий суддя Спірідонов М.О.) у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Ширант А.А. по адміністративній справі № 520/35566/24 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства соціальної політики України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.
Позивач 11.08.2025 подав заяву, в якій просив відвести суддю Харківського окружного адміністративного суду Ширант А.А. від розгляду справи №520/35566/24. 
Ухвалою суду від 11.08.2025 передано справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства соціальної політики України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії до Відділу з надання судово-адміністративних послуг Харківського окружного адміністративного суду для вжиття дій відповідно до ч.4 ст. 31 Кодексу адміністративного судочинства України для вирішення питання про відвід судді іншим складом суду.
Ухвалою суду від 14.08.2025 (головуючий суддя Тітов О.М.) у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Ширант А.А. по адміністративній справі № 520/35566/24 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства соціальної політики України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.
Позивач 31.10.2025 подав заяву, в якій просив відвести суддю Харківського окружного адміністративного суду Ширант А.А. від розгляду справи №520/35566/24. 
Ухвалою суду від 04.11.2025 заяву позивача про відвід головуючої судді у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства соціальної політики України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - залишено без розгляду.
Позивач 17.11.2025 подав заяву, в якій просив відвести суддю Харківського окружного адміністративного суду Ширант А.А. від розгляду справи №520/35566/24. 
Ухвалою суду від 17.11.2025 заяву позивача про відвід головуючої судді у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства соціальної політики України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - залишено без розгляду.
Оскільки у період з 18.09.2024 по 20.09.2024, 25.09.2024 по 28.09.2024, з 14.11.2024 по 15.11.2024 суддя перебувала у відрядженні, з 23.09.2024 по 24.09.2024, 13.11.2024, 31.12.2024, з 24.02.2024 по 09.03.2025, з 11.03.2025 по 16.03.2025, з 31.03.2025 по 02.04.2025, з 07.04.2025 по 18.04.2025, з 02.06.2025 по 10.06.2025, з 21.07.2025 по 25.07.2025 суддя перебувала у щорічній відпустці, з 07.10.2024 по 11.10.2024, 27.01.2025, з 10.02.2025 по 14.02.2025, 28.02.2025 суддя перебувала на навчанні, у період з 02.12.2024 по 06.12.2024, з 02.12.2024 по 06.12.2024, з 25.02.2025 по 28.02.2025 та з 01.03.2025 по 10.03.2025, 17.03.2025 по 19.03.2025, з 07.04.2025 по 25.04.2025 суддя перебувала на лікуванні, у відпустці з 02.06.2025-10.06.2025, 03.07.2025-04.07.2025, 21.07.2025-25.07.2025, 06.08.2025-08.08.2025, 25.08.2025-27.08.2025, 15.09.2025-17.09.2025, 13.10.2025-17.10.2025, 30.10.2025-31.10.2025, 03.12.2025-05.12.2025, 06.04.2026-14.04.2026, - розгляд справи здійснюється з урахуванням днів відрядження, відпустки, навчання та лікування.

Позиція позивача 
Позивач 18.12.2024 звернувся до відповідача із запитом на отримання інформації.
Як зазначено в позовній заяві, листом від 26.12.2024 Міністерством соціальної політики України у відповідь на запит позивача від 18.12.2024 надана недостовірна та неповна інформації, а саме, що згідно з рішеннями Харківського окружного адміністративного суду від 26.03.2019 по справі №520/1367/19 та від 09.10.2018 по справі №2040/6198/18, постанови Барвінківського районного суду Харківської області від 17.06.2011 по справі № 2002/2-а-464/11 боржником є лише Управління соціального захисту населення Ізюмської районної військової адміністрації Харківської області.
Позивач вказує що, згідно з постановою Барвінківського районного суду Харківської області від 17.06.2011 у справі №2002/2-а-464/11, рішеннями Харківського окружного адміністративного суду від 26.03.2019 по справі №520/1367/19, 09.10.2018 по справі №2040/6198/18 та від 16.03.2023 по справі №520/2199/23 відповідачем є саме Міністерство соціальної політики України.
За позицією позивача відповідач є боржником за вказаними рішеннями та всупереч п.п.1 п.5 Порядку використання коштів, передбачених у державному бюджеті для забезпечення виконання рішень суду, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 26.08.2021 № 902, не забезпечує виконання грошових зобов`язань, які виникли на підставі рішень на користь стягувача і не виплачує позивачу заборгованість.

Заперечення відповідача
Відповідач із поданим позовом не погодився та надав суду відзив, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог з огляду на таке.
Зазначає, що відповідач листом від 26.12.2024 №414/0/3-24 розглянув запит від 18.12.2024 та за результатами розгляду надав позивачу відповідь шляхом надсилання листа на електронну пошту, отже, позовні вимоги щодо зобов`язання відповідача надати відповідь на запит є безпідставними та не мають жодного юридичного підґрунтя, оскільки, станом на 26.12.2024 відповідь на запит від 18.12.2024 була доставлена на електронну пошту позивача.
Відповідач зазначає, що згідно з рішеннями Харківського окружного адміністративного суду від 26.03.2019 по справі № 520/1367/19 та від 09.10.2018 по справі № 2040/6198/18, постановою Барвінківського районного суду Харківської області від 17.06.2011 по справі № 2002/2- а-464/11 боржником є Управління соціального захисту населення Ізюмської районної військової адміністрації Харківської області.
Відповідач вказує, що ним на численні запити позивача неодноразово надавалися роз`яснення щодо черговості виконання вищезазначених рішень суду. Отже, як вказує відповідач, позивачу була надана вичерпна відповідь щодо черговості виконання вищезазначених судових рішень, відповідачем в межах компетенції вжито всіх необхідних заходів щодо виконання зазначених рішень суду та не порушено прав позивача, відповідач діяв у межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та законами України, а позовні вимоги не є обґрунтованими. 

Обставини, встановлені судом
Позивач 18.12.2024 звернувся до відповідача із запитом на отримання інформації та просив надати інформацію, долучивши копії відповідних документів, щодо строків виплати суми вартості продуктів за період із 01.10.2018 року по 31.12.2022 року, що склала 109573, 38 грн., компенсації 50 процентів вартості продуктів харчування за медичними нормами, встановлюваними Міністерством охорони здоров`я України за період із 1 січня по 31 грудня 2023 року у сумі 37893,23 грн., заборгованості за Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 26 березня 2019 року у справі №520/1367/19, яка склала 9196, 77 грн., заборгованості за Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2018 року у справі № 2040/6198/18, що становить 79294, 03 грн., а всього 235957,41 грн. та просив надати інформацію про розмір компенсації 50 процентів вартості продуктів харчування за медич-ними нормами, встановлюваними Міністерством охорони здоров`я України за період із 1 січня по 31 грудня 2024 року.
На запит позивача відповідачем 26.12.2024 підготовлено відповідь, оформлену листом №414/0/3-24, де зазначено, що згідно з рішеннями Харківського окружного адміністративного суду від 26.03.2019 у справі № 520/1367/19 та від 09.10.2018 у справі № 2040/6198/18, постанови Барвінківського районного суду Харківської області від 17.06.2011 у справі № 2002/2-а-464/11 боржником є Управління соціального захисту населення Ізюмської районної військової адміністрації Харківської області. Відповідачем протягом 2024 року перераховувалися кошти Департаменту соціального захисту населення Харківської обласної військової адміністрації для забезпечення виконання рішень судів відповідно до підпункту 2 пункту 5 Порядку № 902. Департамент соціального захисту населення Харківської обласної військової адміністрації відповідно до Порядку № 902 розподіляє бюджетні кошти між районними органами соціального захисту населення та центрами з нарахування та здійснення соціальних виплат з дотриманням пріоритетності їх спрямування пропорційно потребі в забезпеченні виконання судових рішень на підставі інформації, сформованої відповідно до черговості. Отже, Мінсоцполітики в межах компетенції вжито всіх необхідних заходів щодо виконання зазначених рішень суду. 
Позивач, вважаючи, що відповідачем у листі від 26.12.2024 № 414/0/3-24 надано недостовірну та неповну інформацію, звернувся з даним позовом до суду.

Норми права, які застосовує суд: Конституція України, процесуальні та процедурні положення
У Кодексі адміністративного судочинства України визначені завдання та основні засади адміністративного судочинства, зокрема вказано, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку (ст. 2 КАС України).
Закон України "Про адміністративну процедуру" № 2073-IX від 17.02. 2022 (далі Закон № 2073-IX) регулює відносини органів виконавчої влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, інших суб`єктів, які відповідно до закону уповноважені здійснювати функції публічної адміністрації, з фізичними та юридичними особами щодо розгляду і вирішення адміністративних справ шляхом прийняття та виконання адміністративних актів.
Дія цього Закону не поширюється на відносини, що виникають під час: 1) розгляду звернень осіб, що містять пропозиції, рекомендації щодо формування державної політики, вирішення питань місцевого значення, а також щодо врегулювання суспільних відносин; 2)конституційного провадження, кримінального провадження, судового провадження, виконавчого провадження (крім виконання адміністративних актів), оперативно-розшукової діяльності, розвідувальної діяльності, контррозвідувальної діяльності, вчинення нотаріальних дій, виконання покарань, застосування законодавства про національну безпеку і оборону, громадянство, надання притулку в Україні, захист економічної конкуренції, 3)державної служби, дипломатичної та військової служби, служби в органах місцевого самоврядування, служби в поліції, а також іншої публічної служби; 4) реалізації конституційного права громадян брати участь у всеукраїнському та місцевих референдумах, обирати і бути обраними до органів державної влади та органів місцевого самоврядування; 5) оскарження процедур публічних закупівель; 6) нагородження державними нагородами та відзнаками; 7) здійснення помилування; 8) здійснення оцінки впливу на довкілля (ст. 1 Закону № 2073-IX ).
Принципи адміністративної процедури є: 1) верховенство права, у тому числі законності та юридичної визначеності; 2) рівність перед законом; 3) обґрунтованість; 4)безсторонність (неупередженість) адміністративного органу; 5) добросовісність і розсудливість; 6) пропорційність; 7) відкритість; 8) своєчасність і розумний строк; 9)ефективність; 10) презумпція правомірності дій та вимог особи; 11) офіційність; 12)гарантування права особи на участь в адміністративному провадженні; 13) гарантування ефективних засобів правового захисту (ст. 4 Закону № 2073-IX).
Адміністративний орган зобов`язаний діяти добросовісно для досягнення мети, визначеної законом. Адміністративний орган при здійсненні адміністративного провадження повинен діяти, керуючись здоровим глуздом, логікою та загальноприйнятими нормами моралі, з дотриманням вимог законодавства (ст. 10 Закону № 2073-IX).
Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України ( п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України).
Основний Закон України закріплює основоположні засади права громадян на соціальний захист і відносить до законодавчого регулювання механізм реалізації цього права (абз. 7 п. 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 20.06.2001 №10-рп/2001).
За Конституцією України Кабінет Міністрів України забезпечує виконання Конституції та законів України, в тому числі у сфері соціального захисту.

Норми права, які застосовує суд та висновки суду 
Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно з вимогами ст.229 КАС України.
Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч.3 ст. 32 Конституції України, кожний громадянин має право знайомитися в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, установах і організаціях з відомостями про себе, які не є державною або іншою захищеною законом таємницею.
У ст. 2 КАС України визначені завдання та основні засади адміністративного судочинства, зокрема вказано, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно ч.2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до частини першої статті 5 Закону України від 02 жовтня 1992 року № 2657-XII "Про інформацію" (далі за текстом - Закон № 2657-XII) кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.
Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.
Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, та до інформації, що становить суспільний інтерес, визначено Законом України від 13 січня 2011 року №2939-VI "Про доступ до публічної інформації" (далі за текстом - Закон № 2939-VI).
За визначенням наведеним у статті 1 Закону № 2939-VI публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.
Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.
Доступ до інформації забезпечується шляхом, зокрема надання інформації за запитами на інформацію (п. 2 частини 1 статті 5 Закону № 2939-VI).
Відповідно до статті 12 вказаного Закону суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є:
1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень;
2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону;
3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань запитів на інформацію розпорядників інформації.
Згідно з частиною першою та другою статті 19 Закону № 2939-VI запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.
Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.
Відповідно до пунктів 1-2 частини першої статті 3 вказаного Закону право на доступ до публічної інформації гарантується обов`язком розпорядників інформації надавати і оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом; визначенням розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє.
Статтею 20 Закону № 2657-XII визначено, що за порядком доступу інформація поділяється на відкриту інформацію та інформацію з обмеженим доступом.
Відповідно до частини другої статті 1 Закону № 2939-VI публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.
Згідно з частиною першою статті 6 вказаного Закону інформацією з обмеженим доступом є: 1) конфіденційна інформація; 2) таємна інформація; 3) службова інформація.
Відповідно до частини другої статті 20 Закону № 2657-XII будь-яка інформація є відкритою, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом.
Відповідно до частин першої та другої статті 20 Закону № 2939-VI розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.
У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.
Частинами другою і третьою статті 23 Закону № 2939-VI встановлено, що запитувач має право оскаржити, зокрема: відмову в задоволенні запиту на інформацію; ненадання відповіді на запит на інформацію; надання недостовірної або неповної інформації; несвоєчасне надання інформації; інші рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача. Оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації до суду здійснюється відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України.
Разом з тим, в п. 1 Постанови Пленум Вищого адміністративного суду України від 29 вересня 2016 року № 10 "Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації" зазначено, що визначальним для публічної інформації є те, що вона заздалегідь зафіксована будь-якими засобами та на будь-яких носіях та знаходилась у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації.
Не є інформаційним запитом звернення, для відповіді на яке необхідно створити інформацію, крім випадків, коли розпорядник інформації не володіє запитуваною інформацією, але зобов`язаний нею володіти (пункт 1 частини першої статті 22 Закону № 2939-VI).
Якщо запит стосується інформації, яка міститься в кількох документах і може бути зібрана і надана без значних інтелектуальних зусиль (наприклад, без проведення додаткового змістовного аналізу), то така інформація відповідає критеріям "відображеності та задокументованості" і є публічною.
Велика палата Європейського суду з прав людини у рішенні від 8 листопада 2016 року у справі "Magyar Helsinki Bizottsag v. Hungary" (заява № 18030/11) вказала, що те, наскільки заборона доступу до інформації є втручанням у права заявника на свободу вираження поглядів, слід оцінювати у кожному конкретному випадку та з урахуванням його особливих обставин. Для цього, серед критеріїв, має бути оцінено чи є інформація готовою та доступною. Надання інформації не повинно накладати на державні органи надмірного тягаря зі збирання та обробки даних.
З наведеного слід дійти висновку, що запитувана інформація повинна бути готовою та доступною, міститься, принаймні, в кількох документах і може бути зібрана і надана без значних інтелектуальних зусиль. Не є інформаційним запитом звернення, для відповіді на яке необхідно створити інформацію, крім випадків, коли розпорядник інформації не володіє запитуваною інформацією, але зобов`язаний нею володіти.
Відповідно до пункту 3 частини четвертої статті 22 Закону № 2939-VI відмова в задоволенні запиту на інформацію повинна бути мотивованою, тобто у відмові розпорядник інформації зобов`язаний обґрунтувати наявність підстав обмеження у доступі, наведених у пунктах 1-3 частини другої статті 6 Закону.
За приписами частини сьомої статті 6 Закону № 2939-VI обмеженню в доступі підлягає інформація, а не документ. Якщо документ містить інформацію з обмеженим доступом, для ознайомлення надається інформація, доступ до якої не обмежений.
Обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог: 1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя; 2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам; 3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.
За приписами пункту 1 частини першої статті 13 Закону № 2939-VI розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.
Відповідно до частини четвертої статті 13 Закону № 2939-VI усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акта, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом.
Відповідно до частини першої статті 22 Закону № 2939-VI розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту у таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.
Судом з матеріалів справи встановлено, що позивач 18.12.2024 надіслав до відповідача засобами електронного зв`язку з використанням кваліфікованого електронного підпису запит, в якому просив надати інформацію, долучивши копії відповідних документів, щодо строків виплати суми вартості продуктів за період із 01.10.2018 по 31.12.2022, що склала 109573,38 грн, компенсації 50 процентів вартості продуктів харчування за медичними нормами, встановлюваними Міністерством охорони здоров`я України за період із 01.01.2023 по 31.12.2023 у сумі 37893,23 грн., заборгованості за рішенням суду від 26.03.2019 у справі №520/1367/19, яка склала 9196,77 грн, заборгованості за рішенням суду від 09.10.2018 у справі № 2040/6198/18, що становить 79294,03 грн, а всього 235957,41 грн.
На звернення позивача відповідачем підготовлено відповідь, оформлену листом від 26.12.2024 за №414/0/3-24, яка отримана позивачем. 
У листі відповідача від 26.12.2024 №414/0/3-24 відповідачем було вказано, що протягом 2024 року відповідачем перераховувалися кошти Департаменту соціального захисту населення Харківської обласної військової адміністрації для забезпечення виконання рішень судів відповідно до постанови КМУ від 26.08.2021 № 902 та вказано, що згідно з рішеннями Харківського окружного адміністративного суду від 26.03.2019 по справі № 520/1367/19 та від 09.10.2018 по справі № 2040/6198/18, постановою Барвінківського районного суду Харківської області від 17.06.2011 по справі № 2002/2-а-464/11 боржником є Управління соціального захисту населення Ізюмської районної військової адміністрації Харківської області. 
Позивачем не заперечується своєчасне направлення відповідачем відповіді на його запит.
Суд зазначає, що лише незгода позивача з отриманою інформацією, яка викладена відповідачем у відповіді на звернення, не є свідченням про порушення прав позивача та не є підставою для задоволення позовних вимог.
Також, суд зазначає, що протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень слід розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.
Разом з тим, твердження позивача щодо бездіяльності відповідача в спірних правовідносинах спростовується матеріалами справи.
Так, суд вважає, що позивачами під час розгляду справи не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження обґрунтованості заявлених позовних вимог.
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Позивачем не було доведено обставин на яких ґрунтуються позовні вимоги.
Отже, з урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Судові витрати
Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Разом з тим, відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору, відтак, такий не сплачувався, а отже не підлягає відшкодуванню.

Керуючись ст.ст.9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255, 262 КАС України, суд,
ВИРІШИВ:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код РНОКПП НОМЕР_1 ) до Міністерства соціальної політики України (вул. Еспланадна, буд. 8/10, м. Київ, 01001, код ЄДРПОУ 37567866) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Cуддя А.А. Ширант