СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА  

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/14017/25

пр. № 2/759/1232/26
08 червня 2026 року Святошинський районний суд міста Києва у складі:
головуючого судді: Петренко Н.О. 
за участю секретаря судових засідань Чумак В.А..
представника позивача ОСОБА_1 
представника відповідача ТОВ «ПАН КРЕДИТ» - Огородника К.Я.
представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПАН КРЕДИТ", ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_5 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гамаль Ірина Миколаївна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Косенко Микола Олександрович про визнання незаконними дій та витребування майна з чужого незаконного володіння,
ВСТАНОВИВ:
І. Зміст позовних вимог.
Представник позивача ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати незаконними дії ТОВ «ПАН КРЕДИТ» щодо позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_1 шляхом реєстрації права власності за собою від 23.09.2024 року, витребувати зазначену квартиру з володіння кінцевого набувача ОСОБА_2 на користь позивача та стягнути з ТОВ «ПАН КРЕДИТ» безпідставно набуті кошти в сумі 222 560,00 грн, сплачені за договором про наміри щодо купівлі-продажу від 15.10.2024 року, який позивач вважає нікчемним у зв`язку з відсутністю нотаріального посвідчення. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ТОВ «ПАН КРЕДИТ» здійснило перереєстрацію права власності на квартиру без належного надіслання позивачу письмової вимоги про усунення порушень основного зобов`язання, передбаченої ст. 35 Закону України «Про іпотеку», та без надання експертної оцінки майна на момент переоформлення. Крім того, позивач вказує на порушення п. 5-2 розділу VI Закону України «Про іпотеку», оскільки під час дії воєнного стану діє мораторій на позасудове звернення стягнення на майно фізичних осіб за споживчими кредитами. Подальший ланцюг відчуження квартири на користь ОСОБА_5 , а згодом ОСОБА_2 , позивач вважає незаконним і спрямованим на приховання слідів неправомірного заволодіння майном, у зв`язку з чим просить витребувати її у кінцевого володільця за правилами ст. 388 ЦК України..
ІІ. Процесуальні рішення у справі.
Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 30 червня 2025 року відкрито провадження в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 14 жовтня 2025 року закрито підготовче засідання та призначено судовий розгляд.
ІІІ. Позиції учасників судового провадження.
Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Зазначила, що відповідачем-1 було порушено встановлений законодавством та умовами договору порядок звернення стягнення на предмет іпотеки, внаслідок чого реалізація належної позивачу квартири відбулася незаконно. Посилалася на те, що позивач не був належним чином повідомлений про намір звернення стягнення на предмет іпотеки та про подальшу реалізацію майна. Вказувала, що відповідачем не доведено факту отримання позивачем відповідних вимог та повідомлень. Також зазначала, що позивач частково виконував свої зобов`язання за договором, сплачував відсотки та частину заборгованості, а тому відповідач безпідставно дійшов висновку про його неплатоспроможність. Просила визнати дії відповідачів незаконними та витребувати спірне майно з чужого незаконного володіння. 
Представник відповідача-1 проти позову заперечував та просив відмовити у його задоволенні. Пояснив, що позивач був належним чином повідомлений про наявність заборгованості, її розмір, порядок погашення та можливі наслідки невиконання зобов`язань. Зазначив, що відповідні вимоги направлялися позивачу поштовим зв`язком за відомою адресою проживання, однак останній їх не отримав, що відповідач розцінює як ухилення від отримання кореспонденції. Вказував, що порядок звернення стягнення на предмет іпотеки був дотриманий, а право власності на спірне майно набуте у спосіб, передбачений законом.
Представник відповідача-2 також заперечував проти задоволення позову. Зазначив, що наявні у матеріалах справи заяви позивача свідчать про відсутність у нього заперечень щодо відчуження спірної квартири та підтверджують його вільне волевиявлення на вибуття майна з власності. Посилався на пояснення нотаріуса та документи реєстраційної справи, які, на його думку, підтверджують дотримання вимог законодавства під час проведення державної реєстрації права власності. Вважав, що дії відповідачів були правомірними, а наведені позивачем доводи не підтверджують наявності підстав для задоволення позову. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити.
Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М. надала письмові пояснення щодо позовних вимог та заперечувала проти їх задоволення. Зазначила, що при проведенні державної реєстрації права власності на спірну квартиру діяла відповідно до вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Вказала, що іпотекодержателем для проведення державної реєстрації були подані всі необхідні документи, зокрема договір іпотеки, договір про внесення змін до нього, письмові вимоги про усунення порушень основного зобов`язання, документи щодо їх направлення іпотекодавцю, довідка про заборгованість та звіт про оцінку предмета іпотеки. Наголосила, що перевірила наявність передбачених законом підстав для реєстрації права власності за іпотекодержателем, відсутність суперечностей між заявленими правами та відомостями державного реєстру, після чого прийняла рішення про державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за іпотекодержателем.
Також зазначила, що умовами договору іпотеки було передбачено застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, а подані документи підтверджували дотримання порядку звернення стягнення на предмет іпотеки. Вважала, що державна реєстрація права власності була проведена правомірно, у межах наданих законом повноважень та за наявності всіх необхідних документів, у зв`язку з чим підстав для задоволення позовних вимог не вбачається.
ІV. Фактичні обставини встановлені судом та норми права,які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи.
ОСОБА_4 на підставі договору дарування від 27.06.2000 р. та свідоцтва про право на спадщину від 24.06.2016 р. був власником квартири АДРЕСА_1 . 
01 лютого 2022 року ОСОБА_4 звернувся до ТОВ «ПАН КРЕДИТ» із власноруч підписаною заявою на отримання кредиту в розмірі 760 500,00 грн терміном на 36 місяців. У заяві визначено мету кредиту: «створення (початок), розвиток, удосконалення приватної підприємницької діяльності, без мети використання кредитних коштів на придбання, замовлення товарів та/або продукції для особистих потреб». 
01 лютого 2022 року, між ТОВ «ПАН КРЕДИТ» та ОСОБА_4 укладено Кредитний договір № КД-0007/02-22/1712 про надання коштів у позику на умовах фінансового кредиту. Відповідно до п. 1.2 договору, цільовим призначенням є створення (початок), розвиток, удосконалення приватної підприємницької діяльності Позичальника. 
Також 01 лютого 2022 року ОСОБА_4 підписано «Розписку про ознайомлення з істотними умовами договору», в якій у п. 1 зазначено, що кредит за укладеним договором НЕ Є СПОЖИВЧИМ. Відповідно до п. 11.5.1 Кредитного договору, сторони погодили, що їхні правовідносини не підлягають врегулюванню положеннями Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про споживче кредитування». 
На забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором 01 лютого 2022 року між ТОВ «ПАН КРЕДИТ» та ОСОБА_4 укладено Договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Гамаль І. М. за реєстровим № 807. Предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1 . Договір іпотеки містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки (ст. 4 договору). 
27 січня 2023 року між сторонами було укладено та нотаріально посвідчено Договір про внесення змін до договору іпотеки (посвідчений приватним нотаріусом КМНО Гришаєвою І.В., реєстровий № 216), згідно з яким за взаємним погодженням сторін збільшився розмір основного зобов`язання та було зменшено розмір штрафних санкцій (пункт 3.3.3 Договору іпотеки). 
У зв`язку з невиконанням Позичальником умов Кредитного договору, Іпотекодержатель надіслав ОСОБА_4 дві письмові вимоги про усунення порушень основного зобов`язання: №50/24 від 05.07.2024 та №52/24 від 06.08.2024 цінними листами з описом вкладення . Вказані поштові відправлення повернулися відправнику у зв`язку із закінченням встановленого строку зберігання
23 вересня 2024 року приватний нотаріус Гамаль І. М., діючи як державний реєстратор, розглянула заяву ТОВ «ПАН КРЕДИТ» та повний пакет документів, передбачений п. 61 Постанови КМУ № 1127 від 25.12.2015. Перевіривши відсутність суперечностей та дотримання процедури, нотаріус прийняла рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 за ТОВ «ПАН КРЕДИТ» на підставі ст. 37 Закону України «Про іпотеку».
15.10.2024 року між ОСОБА_4 та ТОВ «ПАН КРЕДИТ» у письмовій формі укладено «договір про наміри щодо купівлі-продажу об`єкта нерухомості» (попередній договір), за яким позивачем у межах погодженого графіка було сплачено кошти в загальному розмірі 222 560,00 грн. Вказаний договір нотаріально посвідчений не був. 
17 березня 2025 року, приватним нотаріусом Гамаль І. М. посвідчено договір купівлі-продажу квартири, за яким ТОВ «ПАН КРЕДИТ» продало вказане нерухоме майно покупцю ОСОБА_5 , про що внесено відповідний запис до Реєстру речових прав. 
Надалі квартиру було відчужено на користь ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу № 569 від 22.05.2025 року, яка є її поточним зареєстрованим власником. 
Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України).
Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).
Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. 
Стаття 629 ЦК України встановлює обов`язковість договору для виконання сторонами. 
Згідно ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.
Згідно ст. 35 ЗУ «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.
Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.
Вимога, встановлена частиною першою цієї статті, не перешкоджає іпотекодержателю здійснювати свої права, визначені цим Законом та/або іпотечним договором, без попереднього повідомлення іпотекодавця, якщо викликана таким повідомленням затримка може спричинити знищення, пошкодження чи втрату предмета іпотеки.
Відповідно до ст. 36 ЗУ «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.
Відповідно до ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності (спеціального майнового права) на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності (спеціального майнового права) іпотекодержателя на нерухоме майно (об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості), яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності (спеціального майнового права) на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.
Договір про задоволення вимог іпотекодержателя чи іпотечний договір, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, є документами, що підтверджують перехід права власності (спеціального майнового права) на предмет іпотеки до іпотекодержателя та є підставою для внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Право власності (спеціальне майнове право) іпотекодержателя на предмет іпотеки виникає з моменту державної реєстрації права власності (спеціального майнового права) іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя чи відповідного застереження в іпотечному договорі.
Рішення про реєстрацію права власності (спеціального майнового права) іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.
Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_4 стверджує, що реєстрація права власності на квартиру за іпотекодержателем під час воєнного стану є незаконною через дію заборони. 
Суд зазначає, що Законом України № 2120-IX від 15.03.2022 року «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» Розділ VI «Прикінцеві положення» Закону України «Про іпотеку» було доповнено пунктом 5-2. Ця норма дійсно встановлює, що у період дії в Україні воєнного стану та у тридцятиденний строк після його припинення чи скасування зупиняється дія статті 37 Закону України «Про іпотеку» в частині права іпотекодержателя набувати у власність предмет іпотеки фізичної особи. 
Проте, положення абзацу першого цього пункту не поширюються на нерухоме майно (нерухомість), оформлене в іпотеку з метою забезпечення виконання зобов`язань за договорами, укладеними після дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану", або за договорами, до яких після дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" за погодженням сторін вносилися зміни в частині продовження строків виконання зобов`язань та/або зменшення розміру процентів, штрафних санкцій.
Як встановлено судом під час розгляду справи, 27 січня 2023 року між ТОВ «ПАН КРЕДИТ» та ОСОБА_4 було добровільно укладено та нотаріально посвідчено Договір про внесення змін до договору іпотеки (реєстровий № 216). Пунктом 3.3.3 цього договору за взаємною згодою сторін було скориговано умови забезпечення та зменшено розмір штрафних санкцій (пені), які підлягали стягненню у разі прострочення платежів. 
Таким чином, сторони своєю спільною волею вчинили правочин, який повністю підпадає під дію винятку, передбаченого абзацом другим пункту 5-2 Прикінцевих положень Закону України «Про іпотеку». Отже, станом на момент вчинення реєстраційних дій (23.09.2024 року) ТОВ «ПАН КРЕДИТ» володіло повним обсягом правомочностей для реалізації іпотечного застереження.
Стаття 35 Закону України «Про іпотеку» визначає процедуру, яка передує зверненню стягнення: іпотекодержатель зобов`язаний надіслати іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення зобов`язання у строк не менше тридцяти днів, і лише в разі невиконання цієї вимоги кредитор має право розпочати стягнення.
Суд встановив, що ТОВ «ПАН КРЕДИТ» двічі направляло ОСОБА_4 письмові вимоги про усунення порушень (№50/24 від 05.07.2024 та №52/24 від 06.08.2024). Вимоги були надіслані офіційним поштовим зв`язком («Укрпошта») цінними листами з описом вкладення на адресу іпотечної квартири, яка є офіційно зареєстрованим місцем проживання позивача та адресою, погодженою сторонами в договорі. 
Той факт, що вказані поштові відправлення не були вручені позивачу особисто і повернулися на адресу ТОВ «ПАН КРЕДИТ» із відміткою «за закінченням строку зберігання», не свідчить про порушення процедури з боку кредитора. Кредитор не може нести відповідальність за неотримання кореспонденції, якщо боржник не виявляє належної поведінки у виконанні своїх зобов`язань та не отримує офіційні листи. 
Оцінюючи доводи позивача ОСОБА_4 про те, що перехід права власності на предмет іпотеки відбувся без належного його повідомлення та з порушенням положень статті 35 Закону України «Про іпотеку» судом встановлено, що після здійснення ТОВ «ПАН КРЕДИТ» реєстраційних дій щодо права власності на спірну квартиру сторони 15 жовтня 2024 року уклали Договір про наміри. За змістом цього документа сторони зафіксували свій спільний намір та взаємне зобов`язання укласти в майбутньому договір купівлі-продажу спірної квартири АДРЕСА_1 .
Позивач, підписуючи договір від 15.10.2024 року, юридично та фактично визнав, що право власності на предмет іпотеки правомірно перейшло до ТОВ «ПАН КРЕДИТ» внаслідок реалізації застереження в Договорі іпотеки.
Укладення цього договору через 20 днів після реєстраційних дій свідчить, що ОСОБА_4 знав про перехід права власності до фінансової установи, і мав намір добровільно викупити це майно назад на погоджених умовах, що повністю виключає факт порушення його прав.
Крім того, судом досліджено дві особисті заяви ОСОБА_4 , які були долучені відповідачем ТОВ «ПАН КРЕДИТ» до матеріалів справи разом із відзивом на позовну заяву.
У заяві від 15 жовтня 2024 року ОСОБА_4 заявив про відсутність матеріальних та фінансових претензій до ТОВ «ПАН КРЕДИТ» у зв`язку зі зверненням стягнення на квартиру АДРЕСА_1 . У заяві позивач чітко зазначив, що звернення стягнення відбулося шляхом позасудового врегулювання на підставі застереження в Договорі іпотеки від 01.02.2022 року в рахунок виконання зобов`язань за Кредитним договором № КД-0007/02-22/1712. 
У заяві від 25 лютого 2025 року позивач, стверджує та визнає факт укладення основного Кредитного договору № КД-007/02-22/1712 та Іпотечного договору від 01.02.2022 року. У тексті цієї заяви ОСОБА_4 зазначив, що суму боргу перед ТОВ "ПАН КРЕДИТ" визнає в повному обсязі, а також підтверджує, що він особисто 06 серпня 2024 року отримав вимогу іпотекодержателя № 52/24 від 06.08.2024 року. Позивач власноруч засвідчив, що вимога ним не була виконана через відсутність коштів, у зв`язку з чим він не заперечує і не проти реєстрації права власності на вказану квартиру на ім`я ТОВ "ПАН КРЕДИТ" шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Крім того, він документально підтвердив відсутність будь-яких судових проваджень чи претензій щодо цього об`єкта станом на 25.02.2025 року. 
Відповідно до статті 387 Цивільного кодексу України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. 
Стаття 388 ЦК України регулює правила витребування майна від добросовісного набувача і пов`язує можливість такого витребування з обставинами, за яких майно вибуло з володіння власника (зокрема, поза його волею).
Оскільки судом встановлено, що ТОВ «ПАН КРЕДИТ» набуло право власності на спірну квартиру АДРЕСА_2 на законних підставах у порядку позасудового звернення стягнення, право власності позивача ОСОБА_4 припинилося правомірно. 
У подальшому, 17 березня 2025 року, ТОВ «ПАН КРЕДИТ» як повноправний та законний власник нерухомого майна реалізувало своє право розпорядження та уклало договір купівлі-продажу з ОСОБА_5 , який був належним чином посвідчений нотаріально. 
ОСОБА_2 є добросовісним набувачем, який придбав майно на підставі договору купівлі-продажу № 569 від 22.05.2025 року. Оскільки первісна реєстрація права власності за ТОВ «ПАН КРЕДИТ» була законною і майно не вибувало з володіння ОСОБА_4 всупереч закону, а вибуло на підставі підписаного іпотечного застереження, жодних правових підстав для застосування статей 387, 388 ЦК України та витребування квартири у ОСОБА_2 немає. Похідна вимога про витребування майна є безпідставною, оскільки первинні дії сторін були повністю правомірними. 
З огляду на відсутність порушеного права позивача, у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.
Керуючись ст.ст. 11, 15, 16, 317, 319, 321, 388, 625 ЦК України, Законом України «Про іпотеку», ст.ст. 4, 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд, 
УХВАЛИВ:
У задоволенні позову ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПАН КРЕДИТ", ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_5 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гамаль Ірина Миколаївна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Косенко Микола Олександрович про визнання незаконними дій та витребування майна з чужого незаконного володіння - відмовити.
Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Святошинський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя   Н.О. Петренко