Справа № 573/420/26
Номер провадження 2/573/380/26

Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и
25 червня 2026 року м. Білопілля
Білопільський районний суд Сумської області у складі:
головуючого судді – Черкашиної М.С.,
з участю секретаря – Півньової О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білопілля в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Єврокредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
в с т а н о в и в :
Основний зміст позову.
03.03.2026 ТОВ «ФК Єврокредит» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому вказує, що 28.05.2021 між АТ «Мегабанк» і ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 39-018-869-2-21-Г, на підставі якого відповідач отримав кредитні кошти на умовах їх повернення, сплати відсотків за їх використання та інших платежів. Згідно з укладеним 03.09.2024 з АТ «Мегабанк» договором відступлення права вимоги ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс» набуло право вимоги до боржників АТ «Мегабанк», у тому числі й до ОСОБА_1 27.12.2024 між ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс» і ТОВ «ФК Єврокредит» укладено договір відступлення прав вимоги, згідно з умовами якого останнє набуло право вимоги грошових коштів від ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором. Відповідач належним чином взяті на себе зобов`язання не виконує, у зв`язку з чим у нього утворилася заборгованість у розмірі 72260 грн 39 коп., з яких: 15414 грн 08 коп. – заборгованість за кредитом, 4046 грн 31 коп. – заборгованість за відсотками, 52800 грн - комісія.
Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства вказану суму, а також – судові витрати, пов`язані з розглядом справи.
Процесуальні дії у справі.
Ухвалою судді Білопільського районного суду Сумської області від 09.03.2026 відкрито провадження в справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Основний зміст відзиву на позовну заяву.
11.06.2026 до суду надійшов відзив представника відповідача ОСОБА_1 – адвоката Грищука Д.В. на позовну заяву, в якому він вказує, що Правління Національного банку України своїм рішенням від 03.02.2022 віднесло АТ «Мегабанк» до категорії проблемних, а рішенням від 21.07.2022 №362-рш – відкликало банківську ліцензію та ліквідувало АТ «МЕГАБАНК». Проте відсотки за кредитним договором № 39-018-869-2-21-Г продовжували нараховуватися ОСОБА_1 і після 21.07.2022 аж до 03.09.2024. Нарахування відсотків за вказаний період часу є безпідставним оскільки після припинення банківської діяльності та запровадження ліквідації банк втрачає право здійснювати операції з кредитування, змінювати умови договорів та нараховувати проценти, а тому такі нарахування не можуть вважатися законними та підлягають виключенню із розрахунку заборгованості. Позивачем, всупереч принципам змагальності сторін, диспозитивності цивільного процесу, не надано детального розрахунку суми заборгованості за відсотками, саме в такому розмірі як заявлено позивачем, у зв`язку з чим не можливо встановити період їх нарахування, застосовану проценту ставку, спосіб розрахунку та відповідність заявленої суми умовам кредитного договору й вимогам законодавства. Крім того, вказує, що п. 2.8 кредитного договору передбачено сплату комісії за послуги, які повинні надаватися безоплатно, а тому положення договору щодо сплати комісії є нікчемними. Також зазначає, що вимога позивача про стягнення судових витрат у сумі 11200 грн задоволенню не підлягає, оскільки вони не підтверджені документально та є завищеними.
Посилаючись на викладені обставини, представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову в частині стягнення відсотків, комісії, а також зменшити розмір витрат на правничу допомогу.
Заяви, клопотання.
У судове засідання представник позивача ТОВ «ФК Єврокредит» - адвокат Журавльов С.Г. не з`явився, хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи (а. с. 31-32), заявив клопотання про розгляд справи без участі представника товариства, проти постановлення заочного рішення не заперечує (а. с. 26).
Відповідач ОСОБА_1 та його представник – адвокат Грищук Д.В. у судове засідання також не з`явилися, хоча належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи (а. с. 30). Про причини неявки суду не повідомили.
За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами, оскільки при підготовці справи до розгляду дотримано вимоги ЦПК України щодо належного повідомлення сторін про розгляд справи.
У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу судом не здійснювалося.
Встановлені судом обставини.
28.05.2021 між АТ «Мегабанк» і ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 39-018-869-2-21-Г (з ануїтетними платежами) приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (індивідуальна частина), відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримав у кредит 50000 грн на строк з 28.05.2021 до 27.05.2026, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 10% річних на суму заборгованості, комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 3,3% від суми кредиту щомісячно, погашенням заборгованості за тілом кредиту та процентами щомісячними ануїтетними платежами, а також щомісячною сплатою комісії не пізніше останнього робочого дня звітного періоду (а. с. 9 – 10, копія анкети-заяви ОСОБА_1 на отримання кредиту від 28.05.2021, копія паспорту споживчого кредиту від 28.05.2021, копія таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит від 28.05.2021, копія заяви на видачу готівки від 28.05.2021 зберігаються в електронному вигляді в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі).
Відповідно до п. 3.2.1, 3.2.3 кредитного договору позичальник зобов`язується:
- повернути одержаний кредит у повному обсязі до 16.00 години 27.05.2026. Графік платежів наведено в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором;
- своєчасно та в повній сумі сплачувати щомісячні платежі (ануїтетні платежі та відповідні комісійні винагороди) за договором на передбачених договором умовах. При цьому, перерахування (внесення) позичальником грошових коштів на погашення ануїтетних платежів повинно бути здійснено у строк, не пізніше останнього робочого дня місяця.
Згідно з п. 3.3.4, 3.3.5 кредитного договору кредитодавець має право:
- без згоди позичальника повністю або частково передати (відступити) свої права та зобов`язання по цьому договору, а також по правочинам, пов`язаним із забезпеченням виконання зобов`язань за цим договором;
- вимагати повернення кредиту в повному обсязі, строк виплати якого ще не настав, у разі затримання позичальником сплати щомісячного платежу та/або процентів щонайменше на один календарний місяць.
Відповідно до п. 4.4 договору у разі порушення строків сплати ануїтетних платежів та комісійної винагороди понад 90 (дев`яносто) календарних днів, кредитодавець обліковує заборгованість за кредитом в повному обсязі на відповідному рахунку простроченої заборгованості. При цьому правовідносини сторін за цим договором не втрачають своєї чинності та діють протягом строку дії договору. З цього моменту кредитодавець припиняє нарахування щомісячної комісійної винагороди, процентна ставка за кредитом встановлюється в розмірі, встановленому в п. 2.11 цього договору (90% річних).
Згідно з п. 2.14, 2.15 кредитного договору перелік додаткових послуг кредитодавця в межах цього договору та їх вартість на дату укладення договору – наведений в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором.
Перелік додаткових послуг третіх осіб в межах цього договору та їх вартість на дату укладення договору - наведений в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором.
У цей же день, 28.05.2021, між ОСОБА_1 і АТ «Мегабанк» було підписано паспорт споживчого кредиту та таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (а. с. 8 зв., копії вказаних документів зберігаються в електронному вигляді в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі).
Як вбачається з таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, підписаної 28.05.2021 між АТ «Мегабанк» і відповідачем, ОСОБА_1 повинен був сплачувати банку комісію у сумі 1650 грн за обслуговування кредитної заборгованості. Однак, які саме послуги входять до вказаного обслуговування в таблиці не конкретизовано. 
Відповідач отримав кредитні кошти та здійснив часткове погашення заборгованості, що підтверджується виписками по рахунку клієнта, сформованими у програмному комплексі АТ «Мегабанк» за період з 28.05.2021 по 02.12.2022 та у програмному комплексі Національного банку України (Єдина інформаційно-облікова система НБУ) за період з 03.12.2022 по 03.09.2024 (копії виписок зберігаються в електронному вигляді в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі).
Згідно з довідкою-розрахунком, затвердженою уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Мегабанк», заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 39-018-869-2-21-Г від 28.05.2021 станом на 03.09.2024 становила 72260 грн 39 коп., з яких: 15414 грн 08 коп. - заборгованість за основним боргом, 4046 грн 31 коп. - заборгованість за несплаченими відсотками, 52800 грн – заборгованість за несплаченими комісіями (а. с. 8). 
09.07.2024 відповідно до протоколу електронного аукціону № GFD001-UA-20240618-01260 переможцем електронного аукціону з придбання прав вимоги за кредитним договорами стало ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс», та у подальшому між АТ «Мегабанк», який перебував у процесі ліквідації та від імені якого діяла особа уповноважена рішенням Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, і ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс» 03.09.2024 було укладено договір відступлення прав вимоги № GL1N426240, відповідно до умов якого АТ «Мегабанк» відступило свої права вимоги, а ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс» набуло право вимоги за кредитними договорами, в тому числі було відступлене право вимоги за договором № 39-018-869-2-21-Г (копія протоколу електронного аукціону, договору відступлення прав вимоги, витяг з додатку №1 до вказаного договору, платіжної інструкції про оплату договору відступлення зберігаються в електронному вигляді в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі).
27.12.2024 між ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс» та ТОВ «ФК «ФК Єврокредит» було укладено договір про відступлення прав вимоги № 1/12, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс» відступило свої права вимоги, а ТОВ «ФК Єврокредит» набуло право вимоги за кредитними договорами, в тому числі було відступлене право вимоги за договором № 39-018-869-2-21-Г від 28.05.2021, що підтверджується витягом з додатку № 1 до договору про відступлення прав вимоги (копія договору відступлення прав вимоги, платіжних інструкцій про сплату коштів за договором зберігаються в електронному вигляді в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі).
З витягу з додатку № 1 до договору № 1/12 про відступлення прав вимоги від 27.12.2024 вбачається, що до ТОВ «ФК Єврокредит» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 39-018-869-2-21-Г від 28.05.2021 на загальну суму заборгованості 72260 грн 39 коп., з яких: 15414 грн 08 коп. – основний борг, 4046 грн 31 коп. – відсотки, 52800 грн - комісія (копія витягу з додатку зберігається в електронному вигляді в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі).
27.02.2026 позивач надіслав відповідачу вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором (а. с. 10 зв. - 11, копія вимоги зберігається в електронному вигляді в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі).
Норми права, які застосовує суд.
Відповідно до ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.
Згідно з ч. 1 ст. 628, 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ч. 4 ст. 631 ЦК України).
Спеціальним законом, яким встановлено процедуру виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, є Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», згідно з яким тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом гарантування вкладів фізичних осіб стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом (частина перша статті 2 цього Закону).
Згідно з ч. 5 ст. 34 Закону України «Про гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації Фонд гарантування вкладів фізичних осіб має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання.
Відповідно до ч. 2 ст. 46 вказаного Закону з дня початку процедури ліквідації банку:
1) припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, наглядової ради і правління) та органів контролю (внутрішнього аудиту). Якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється. Керівники банку звільняються з роботи у зв`язку з ліквідацією банку;
2) банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси;
3) строк виконання всіх грошових зобов`язань банку та зобов`язання щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів) вважається таким, що настав;
4-1) нарахування відсотків, комісійних, штрафів, інших очікуваних доходів за активними операціями банку може припинятися у терміни, визначені договорами з клієнтами банку у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси;
5) відомості про фінансовий стан банку, боржників, які прострочили виконання зобов`язань (за основною сумою та процентами) перед таким банком, а також про вимоги банку до таких боржників перестають бути конфіденційними чи становити банківську таємницю;
6) Фонд здійснює заходи із виконання плану врегулювання, що передбачає виведення банку з ринку у спосіб, передбачений пунктом 2 частини другої статті 39 цього Закону, та відчужує майно (активи) та зобов`язання відповідно до статті 40 цього Закону на користь приймаючого банку протягом 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Вчинення правочинів, пов`язаних з відчуженням майна (активів) банку чи передачею його майна третім особам (крім приймаючого банку), допускається в порядку, передбаченому статтею 51 цього Закону;
7) втрачають чинність публічні обтяження чи обмеження на розпорядження (у тому числі арешти, заборони прийняття рішень про продаж або про вчинення інших дій з продажу) будь-яким майном (активами), у тому числі коштами банку. Накладення нових обтяжень чи обмежень (у тому числі арештів, заборони прийняття рішень про продаж або про вчинення інших дій з продажу) на майно (активи), у тому числі кошти банку, не допускається;
8) забороняється зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов`язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі внаслідок укладення будь-яких правочинів з іншими особами, крім банку, зарахування на вимогу однієї із сторін. Обмеження, встановлені цим пунктом, не поширюються на правочини, зобов`язання за якими припиняються у процедурі ліквідаційного неттінгу, що здійснюється в порядку, встановленому статтею 54-1 цього Закону, та припинення зобов`язань шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог боржника, який одночасно є кредитором банку, що ліквідується.
Зарахування зустрічних однорідних вимог боржника, який одночасно є кредитором банку, що ліквідується, здійснюється під час задоволення Фондом відповідної черги акцептованих вимог кредиторів, до якої віднесені вимоги такого кредитора, за заявою кредитора банку і в сумі, що не перевищує суму акцептованих вимог за заявою банку;
9) заміна кредитора у зобов`язанні банку не змінює черговості задоволення акцептованих вимог кредиторів, визначених статтею 52 цього Закону.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.
Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право кредитодавця встановлювати у кредитному договорі комісію, пов`язану з наданням та обслуговування кредиту.
На виконання вимог, у тому числі п. 4 ч. 1 ст. 1 та ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08.06.2017 № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит).
Відповідно до п. 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний перелік складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною в договорі про споживчий кредит, - за кількістю днів, щомісяця, щокварталу) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та/або супутніх послуг банку, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб за кожним платіжним періодом за формою, наведеною в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит додатка 2 до цих Правил.
Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).
Згідно з додатком 1 «Методика розрахунку загальної вартості кредиту для споживача» до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій кредитодавця щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії, пов`язаної з наданням кредиту, та обслуговуванням кредитної заборгованості.
Разом з тим, закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.
Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не більше одного разу на місяць, а також у разі зміни істотних умов договору про споживчий кредит, включаючи випадки, коли така зміна відбувається внаслідок настання умов, визначених таким договором, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє споживачу інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства та договором про споживчий кредит.
Згідно з абз. 1 ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
У відповідності до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.
Висновки суду.
Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд визнає їх належними, допустимими та достовірними.
При цьому, до вказаного висновку суд дійшов, виходячи не тільки з вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні в справі «Ушаков та Ушакова проти України» від 18 червня 2015 року (остаточне 18 вересня 2015 року), в пункті 78 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою…».
Аналізуючи вище наведені норми матеріального права та надані сторонами докази, суд дійшов до висновку, що між первинним кредитором та відповідачем у справі було укладено кредитний договір у встановленій законом формі з визначенням усіх істотних умов та правил такого договору. 
Первинний кредитор виконав свої зобов`язання за договором, надавши ОСОБА_1 кредитні кошти. Натомість, відповідач свої зобов`язання за вказаним договором не виконує належним чином. 
Позивач правомірно набув право вимоги за кредитним договором, укладеним між АТ «Мегабанк» та відповідачем.
Суд не приймає доводи представника відповідача про те, що проценти за використання кредитних коштів не могли нараховуватися після початку процедури ліквідації та відкликання ліцензії АТ «Мегабанк», а також про те, що позивачем не надано детального розрахунку заборгованості за відсотками саме в такому розмірі, як заявлено в позові.
Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не містить заборони щодо нарахування процентів після відкликання ліцензії. Нормами вказаного Закону не передбачено законних підстав для припинення нарахування процентів за кредитним договором у зв`язку з початком процедури ліквідації банку
Віднесення банку до категорії неплатоспроможних, запровадження процедури тимчасової адміністрації або ліквідації банку не припиняють дію кредитних договорів. Позичальник зобов`язаний повернути банку основну суму боргу та сплатити проценти у розмірах і у строки, встановлені умовами кредитного договору.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 638/13976/15-ц (провадження № 61-3384св18).
Під час тимчасової адміністрації позичальник здійснює платежі для погашення кредиту на реквізити банку, вказані у кредитному договорі.
Оплата боржником коштів здійснюється на рахунок банку з призначенням платежу щодо погашення кредитної заборгованості (постанова Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 404/5798/15-ц (провадження № 61-14346св18).
Вказане узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 12.07.2021 у справі № 757/7994/17-ц.
Строк кредитування у кредитному договорі, укладеному між АТ «Мегабанк» і ОСОБА_1 , було встановлено з 28.05.2021 по 27.05.2026.
На підтвердження наявності заборгованості за кредитним договором позивачем було надано виписки по рахунку ОСОБА_1 , які відображають загальну суму виданого кредиту, рух коштів по рахунку, нарахування відсотків за використання кредитних коштів, періоди нарахування, погашення тіла кредиту, процентів, комісії. Як вбачається з вказаних виписок проценти за використання кредитних коштів нараховувалися відповідачу в межах строку кредитування та в розмірі, узгодженому сторонами в кредитному договорі. Також відповідачем було надано довідку-розрахунок заборгованості, видану уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Мегабанк», в якому суми заборгованості за тілом кредиту, процентами співпадають з сумами заборгованості відображеними у вказаних виписках по рахунку відповідача. 
Будь-яких доказів на спростування розрахунку заборгованості сторона відповідача не надала.
За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц зазначила, що принцип змагальності сторін забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.
Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанова Верховного Суду від 08.04.2020 у справі №591/3068/18, від 29.06.2023 у справі №362/4345/21).
У той же час суд погоджується з доводами представника відповідача про нікчемність положень кредитного договору про нарахування комісії за обслуговування кредиту.
Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності ЗУ «Про споживче кредитування» (10.06.2017), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до ч. 1, 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування».
Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у п. 31.29 постанови від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21).
У кредитному договорі, укладеному між ОСОБА_1 і АТ «Мегабанк», таблиці обчислення вартості кредиту, паспорті споживчого кредиту, всупереч умовам кредитного договору, не зазначений перелік послуг, які надаються банком при обслуговуванні кредитної заборгованості, а тому вони можуть включати послуги, які відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» повинні надаватися безкоштовно.
Тому умови договору про сплату комісії є нікчемними.
Таким чином, позовна вимога про стягнення комісії задоволенню не підлягає.
З огляду на викладене, суд вважає за необхідне позовні вимоги ТОВ «ФК Єврокредит» задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у сумі 19460 грн 39 коп., з яких: 15414 грн 08 коп. – заборгованість за тілом кредиту, 4046 грн 31 коп. – заборгованість за відсотками.
Судові витрати.
Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч, 1, 4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правової допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Частиною 8 статі 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
З огляду на матеріали справи, стороною позивача доведено, що витрати на правничу допомогу становлять 11200 грн (копії договору про надання правової (правничої) допомоги № 01/07 від 01.07.2025, акту приймання-передачі послуг з правничої допомоги від 05.01.2026, зберігаються в електронному вигляді в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі ).
Позовні вимоги ТОВ «ФК Єврокредит» були задоволені частково.
Як вбачається з п. 1, 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Представник ОСОБА_1 - адвокат Грищук Д.В. заявив клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу.
З огляду на викладене, враховуючи положення ч. 4 ст. 137 ЦПК України, суд вважає, що витрати на правничу допомогу в сумі 11200 грн є неспівмірними зі складністю даної справи, наданим адвокатами обсягом послуг, як це було передбачено договором, не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а також те, що їх стягнення з ОСОБА_1 становить надмірний тягар для останнього, що суперечить принципу розподілу таких витрат, а тому дійшов висновку, що реальні витрати позивача на правничу допомогу становлять 3000 грн.
Таким чином, відповідно до ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК Єврокредит» пропорційно задоволеним вимогам (26,93%) слід стягнути 807 грн 90 коп. витрат позивача на правничу допомогу (3000 х 26,93%), а також – 716 грн 98 коп. судового збору (2662.40 х 26,93%), що разом становить 1524 грн 88 коп. судових витрат.
На підставі викладеного, керуючись ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України,
у х в а л и в :
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Єврокредит» (49001, Дніпропетровська область, м. Дніпро, пров. Ушинського, буд. 1, оф. 105, код ЄДРПОУ 40932411) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Єврокредит» 19 460 (дев`ятнадцять тисяч чотириста шістдесят) грн 39 коп. заборгованості за кредитним договором № 39-018-869-2-21-Г від 28.05.2021, а також - 1524 (одну тисячу п`ятсот двадцять чотири) грн 88 коп. судових витрат.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржене протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Сумського апеляційного суду.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ЦПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя –   Черкашина М.С.