_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 947/2984/26
Провадження № 2/947/1893/26

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06.05.2026 року
Київський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді – Куриленко О.М.,
за участю секретаря судового засідання – Петрової А.М.,
представника позивача – Софронкової Н.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Одеської міської ради про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування,
ВСТАНОВИВ :

21 січня 2026 року через ситему «Електронний суд» (зареєстровано 22 січня 2026 року) позивач – ОСОБА_1 звернулася з позовом до відповідача – ОСОБА_2 , в якому просить встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , НОМЕР_1 , після смерті її батька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , з врахуванням частки її матері ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 ; визнати право власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , НОМЕР_1 , на частку квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування. 
В обґрунтування позовної заяви зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_5 у місті П?ятигорськ, рф, померла її мати – ОСОБА_4 , а ІНФОРМАЦІЯ_3 у місті П?ятигорськ, рф, помер її батько – ОСОБА_3 . Зазначає, що ОСОБА_1 , у встановлений законом строк, звернулася до нотаріуса у рф з метою прийняття спадщини, що залишалася після смерті своїх батьків, стверджує, що крім позивачки, інших спадкоємців щодо майна померлих, які б у встановленому законом порядку прийняли спадщину, немає. Зазначає, що Київська державна нотаріальна контора м. Одеси не має можливості видати позивачці свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю на момент звернення позивачки до нотаріальної контори міжнародного договору між Україною та рф, що визначає взаємодію за сімейними справами. У зв`язку з викладеним, з метою захисту своїх прав позивачка звернулася до суду з цим позовом.
Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Куриленко О.М.
Ухвалою судді від 26.01.2026 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення зазначених недоліків строком на п`ять днів з дня отримання копії ухвали. 
На виконання вимог даної ухвали представником позивача 27 січня 2026 року надано заяву про усунення недоліків разом із квитанцією, що підтверджує сплату судового збору. Таким чином, недоліки позовної заяви усунуто.
Ухвалою судді від 28.01.2026 року відкрито провадження по цивільній справі та призначено підготовче судове засідання на 05.03.2026 року о 10 год. 00 хв.
В ході підготовчого судового засідання, що відбулося 05.03.2026 року, представник позивача ОСОБА_1  – ОСОБА_5 заявила клопотання про залучення до участі у справі співвідповідача – Одеської міської ради та витребування доказів по цивільній справі: від Київської державної нотаріальної контори у м. Одесі копію нотаріальної спадкової справи, що була відкрита після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 (за наявністю), копію спадкової нотаріальної справи що була відкрита після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 (за наявністю). Також просила зобов`язати Київську державну нотаріальну контору у м. Одесі зазначити підстави, за якими не видано свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 .
Ухвалою суду від 05.03.2026 року клопотання представника позивача  ОСОБА_1  – ОСОБА_5 про залучення до участі у справі співвідповідача та витребування доказів по цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування, – задовольнити. Залучено Одеську міську раду до участі у справі в якості співвідповідача. Витребувано від Київської державної нотаріальної контори у м. Одесі: належним чином засвідчену копію спадкової справи, що була відкрита після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 (за наявності); належним чином засвідчену копію спадкової справи, що була відкрита після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 (за наявності); інформацію, що стало підставою для відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 . Відкладено підготовче судове засідання до 13.04.2026 року до 12:30 год.
17.03.2026 року від Київської державної нотаріальної контори у м. Одесі надійшли витребувані докази.
24.03.2026 року від представника відповідача Одеської міської ради – Кріцької Дар`ї Євгенівни надійшла заява про ознайомлення з матеріалами справи.
Протокольною ухвалою суду від 13.04.2026 року закрито підготовче провадження по цивільній справі та призначено справу до розгляду по суті у судове засідання на 06.05.2026 року о 10.15 год.
13.04.2026 року до канцелярії суду від представника позивача  ОСОБА_1 – ОСОБА_5 надійшли Додаткові пояснення по справі.
29.04.2026 року засобами поштового зв`язку від відповідача – ОСОБА_2 надійшла заява про визнання позову.
Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України.
У судовому засіданні, призначеному на 06.05.2026 року, представник позивача  ОСОБА_1 – ОСОБА_5  позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.
Представник відповідача – Одеської міської ради у судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, Відзив на позов не подав.
Відповідач –  ОСОБА_2 в суде засідання не з?явилася, повідомлена належним чином, подала до суду заяву, в якій позов визнала у повному обсязі, не заперечує проти визнання за ОСОБА_1 права власності на частину квартири за адресою: АДРЕСА_2 , просила розглянути справу за її відсутність.
Відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
На підставі вимог, передбачених ч.ч. 9, 10 ст. 14 ЦПК України, п. 122 Положення про порядок функціонування окремих підсистем Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 17.08.2021 № 1845/0/15-21, п. 1 розділу VII Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20.08.2019 № 814, в редакціях чинних на час вчинення процесуальної дії, зважаючи на те, що матеріали вказаної справи створені в паперовій та електронній формі, з метою процесуальної економії суд дійшов висновку про можливість розгляду (формування та зберігання) судової справи в змішаній (паперовій та електронній) формі.
Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи (в паперовому та електронному вигляді) та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.
У судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_5 у місті П?ятигорськ рф померла ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть НОМЕР_2 від 10.11.2015 року. Єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_4 є її чоловік – ОСОБА_3 , що підтверджується Довідкою від 24.11.2015 року.
ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_3 заповів все своє майно своїй доньці – ОСОБА_6 .
ІНФОРМАЦІЯ_3 у місті П?ятигорськрф помер ОСОБА_3 , що підтверджується копією Свідоцтва про смерть від 03.11.2021 року. 
Позивачка – ОСОБА_1 , є єдиним спадкоємцем після смерті свого батька, що підтверджується Довідкою від 30.11.2021 року. 
Після смерті ОСОБА_3 залишилось спадкове майно: частина квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , а саме частина – згідно свідоцтва про право власності на житло від 14.12.1993 року, частина – як спадок після смерті ОСОБА_4 на підставі ст. 1261, 1269 ЦК України, як подружжя, який пережив спадкодавця та проживав разом зі спадкодавцем на момент її смерті.
Так, згідно свідоцтву про право власності на житло від 14.12.1993 року, власниками квартири АДРЕСА_1 , є ОСОБА_1 / ОСОБА_7 (позивачка), ОСОБА_3 (батько позивачки), ОСОБА_4 (мати позивачки), ОСОБА_8 (донька позивачки). 
Право власності вказаних осіб на зазначену квартиру було зареєстровано в КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради 04.01.1994 р., запис в реєстраційній книзі 59, стор. 34, р. №338, на підставі вказаного свідоцтва.
Станом на момент подання позову електронний реєстр речових прав не містить даних про реєстрацію права власності (перенесення реєстрації) у цьому електронному реєстрі. 
Позивачка звернулася до Київської державної нотаріальної контори м. Одеси із заявою про прийняття спадщини, на підставі якої 18.04.2025 року було заведено спадкову справу до майна померлого ОСОБА_3 номер у нотаріуса 295/2025. Крім позивачки інших спадкоємців після смерті ОСОБА_3 , які б у встановленому законом порядку прийняли спадщину, немає.
Однак, державний нотаріус Пінігіна Т.М. повідомила позивачку про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку прийняттям спадщини на території рф, з якою у України відсутні дипломатичні зв?язки.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 Закону України «Про міжнародне приватне право», спадкування нерухомого майна регулюється правом держави, на території якої знаходиться це майно, а майна, яке підлягає державній реєстрації в Україні, – правом України.
Водночас, Крім норм Закону України «Про міжнародне приватне право», спадкування з іноземним елементом може регулюватись нормами міжнародних договорів.Таким міжнародним договором є Конвенція про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, підписана від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікована Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР (далі – Конвенція), що була чинна на час смерті спадкодавця та звернення Спадкоємиці з заявою про прийняття спадщини.
Згідно зі статтею 44 Конвенції громадяни кожної із Договірних сторін можуть спадкувати на територіях інших Договірних сторін майно чи права за законом чи за заповітом на рівних умовах і в тому ж об`ємі, як і громадяни даної Договірної сторони.
Відповідно до статті 45 цієї Конвенції право спадкування майна, крім випадків, передбачених пунктом 2 вказаної статті, визначається по законодавству тієї Договірної Сторони, на території якої спадкодавець мав останнє місце проживання.
У пункті 2 статті 45 Конвенції визначено, що право спадкування нерухомого майна визначається за законодавством Договірної Сторони, на території якої знаходиться це майно.
У статті 48 Конвенції передбачено, що провадження в справах про спадкування рухомого майна компетентні вести установи Договірних Сторін, на території яких спадкодавець мав останнє місце проживання на час своєї смерті. Провадження в справах про спадкування нерухомого майна компетентні вести установи Договірних Сторін, на території яких знаходиться нерухоме майно.
Спадкування нерухомого майна регулюється правом держави, на території якої знаходиться майно, а майна, яке підлягає державній реєстрації в Україні, - правом України, тобто спадкування нерухомого майна здійснюється за матеріальним правом держави, на території якого це майно знаходиться (стаття 71 Закону України «Про міжнародне приватне право»).
При цьому, згідно усталеної нотаріальної практиці, спадкоємець, який прийняв спадщину на території однієї з договірних країн (не України), подає до нотаріуса в Україні (за місцем знаходження нерухомого майна, яке входить до спадкової маси) заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину. У свою чергу, нотаріус України звертається до нотаріуса договірної країни, отримує копію спадкової справи та видає свідоцтво про право на спадщину українського зразка (повторно спадкова справа на заводиться). 
Водночас неообхідно зауважити, що 01 грудня 2022 року Верховною Радою України прийнято Закон України № 2783-IX «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року».
Таким чином, позивачка вимушена звернутися до суду за визнанням права власності, яке не може бути оформлено нотаріально за обставин, які не залежать від позивачки. 
Згідно ст. 1217 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Згідно ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.
У Постанові від 23.02.2022 року по справі №201/4783/19 Верховний Суд наголосив, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття.
Так, у Постанові Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі № 580/1300/22 наголошується, що застосування принципу «легітимних очікувань», як розумні, небезпідставні або обґрунтовані очікування. Зокрема, Верховний Суд зазначив, що принцип «легітимних очікувань» полягає у досягненні бажаного результату шляхом вчинення правомірних дій з огляду на заздалегідь передбачені ймовірні наслідки. Правовим підґрунтям (основою) для виникнення в особи легітимного очікування можуть бути: норма права (законодавство), судова практика, акт індивідуальної дії, конкретне судове рішення, що набуло законної сили, або умови договору. Водночас відсутність у законі безпосередніх приписів щодо певного права, яке, однак, слідує із загальних конституційних принципів або природного права, або відсутність закону, що визначає механізм реалізації такого права, самостійно не може свідчити про відсутність правового підґрунтя для виникнення в особи легітимного очікування щодо реалізації такого права.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 20 жовтня 2011 року у справі «Рисовський проти України» викладено окремі стандарти діяльності влади, зокрема розкрито елементи змісту принципів «належного врядування», які зобов`язують державу запровадити внутрішні процедури, що посилять прозорість і ясність дій, мінімізують ризик помилок. В умовах існування української демократичної держави «правова процедура» насамперед важлива для осіб, які прагнуть відчувати відповідальність за ухвалені державою рішення і мати впевненість у тому, що органи влади будуть дотримуватися принципу верховенства права, та очікують справедливого ставлення до людини, поваги до її гідності з боку держави. Таким чином вважали, що задоволення позову буде відповідати дійсним засадам справедливості, захистить законні інтереси позивачки, що загалом становить сутність легітимності дій влади та забезпечує довіру (public trust) до неї.
З огляду на викладене, суд вважає заявлені вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.
Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 1217, 1220, 1268, 1296 ЦК України, ст. ст. 4, 5, 13, 16, 76-81, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд, –

ВИРІШИВ :

Позовну заяву  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Одеської міської ради про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування, – задовольнити.
Встановити факт прийняття ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , спадщини після смерті її батька – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , з врахуванням частки її матері ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Визнати право власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП: НОМЕР_3 , на частку квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батьків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . 
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя        О. М. Куриленко