ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2026 року 
м. Київ
справа №320/1461/24
адміністративне провадження № К/990/13096/26 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду (далі - Суд):
судді-доповідача - Радишевської О.Р.,
суддів - Соколова В.М., Мельник-Томенко Ж.М.,
розглянув у порядку письмового провадження як суд касаційної інстанції адміністративну справу № 320/1461/24,
за позовом  ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, провадження в якій відкрито,
за касаційною скаргою військової частини НОМЕР_1 на ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 03 березня 2026 року, постановлену в складі колегії суддів: судді-доповідача Кобаля М.І., суддів: Бужак Н.П., Черпака Ю.К.,
УСТАНОВИВ:
І. Обставини справи
1.  ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач, ВЧ НОМЕР_1 ) з вимогами: 
- визнати протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018, з урахуванням базового місяця, - січень 2008 року;
- зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018, з урахуванням базового місяця, - січень 2008 року;
- визнати протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 у незастосуванні пункту 4 та решти положень постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 № 704, статті 9 Закону України від 20.12.1991 № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та вимог постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі № 826/6453/18, виходячи із розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, станом на 01 січня календарного року, з урахуванням підвищення прожиткового мінімуму для працездатних осіб, згідно із Законами України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», «Про Державний бюджет України на 2021 рік», «Про Державний бюджет України на 2022 рік» та «Про Державний бюджет України на 2023 рік» при нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 грошового забезпечення (основних і додаткових видів грошового забезпечення) та всіх виплат, належних військовослужбовцю, з 29.01.2020 по дату набрання законної сили рішення (постанови) у цій справі;
- зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 провести ОСОБА_1 перерахунок та виплату грошового забезпечення (основних і додаткових видів грошового забезпечення) та всіх виплат, належних військовослужбовцю, із застосуванням пункту 4 та решти положень постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 № 704, статті 9 Закону України від 20.12.1991 № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та вимог постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі № 826/6453/18, виходячи із розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, станом на 01 січня календарного року, з урахуванням підвищення прожиткового мінімуму для працездатних осіб, згідно із Законами України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», «Про Державний бюджет України на 2021 рік», «Про Державний бюджет України на 2022 рік» та «Про Державний бюджет України на 2023 рік» при нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 грошового забезпечення (основних та додаткових видів грошового забезпечення) та всіх виплат, належних військовослужбовцю, з 29.01.2020 по дату набрання законної сили рішення (постанови) у цій справі.
2. Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 31.07.2025 позов задоволено частково.
3. Не погодившись із прийнятим судом першої інстанції рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. 
4. Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 07.10.2025 апеляційну скаргу ВЧ НОМЕР_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 31.07.2025 залишено без руху. Установлено відповідачу строк для усунення виявлених недоліків апеляційної скарги у десять днів з моменту отримання ухвали шляхом подання до Суду документу про сплату судового збору.
5. На виконання вимог цієї ухвали ВЧ НОМЕР_1 звернулася до суду апеляційної інстанції з клопотанням про продовження строку для усунення недоліків апеляційної скарги. На обґрунтування поданого клопотання відповідач зазначає, що у встановлений Судом строк він не має можливості виконати вимоги ухвали суду, зважаючи на процедуру сплати судового збору.
6. Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.10.2025 відмовлено ВЧ НОМЕР_1 у задоволенні клопотання про продовження строку для усунення недоліків апеляційної скарги; апеляційну скаргу ВЧ НОМЕР_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 31.07.2025 повернуто особі, яка її подала, на підставі пункту 1 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
7. 29.01.2026 ВЧ НОМЕР_1 вдруге звернулася до суду з апеляційною скаргою на рішення Київського окружного адміністративного суду від 31.07.2025. До апеляційної скарги відповідачем додано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції. На обґрунтування поданого клопотання відповідач указує, що вперше апеляційна скарга подана вчасно, проте через несплату судового збору її було повернуто останньому.
8. Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.02.2026 апеляційну скаргу ВЧ НОМЕР_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 31.07.2025 у справі №320/1461/24 залишено без руху. Установлено відповідачу строк для усунення виявлених недоліків апеляційної скарги у десять днів з моменту отримання ухвали шляхом подання до Суду вмотивованої заяви про поновлення строку апеляційного оскарження із наведенням інших поважних підстав його пропуску та наданням відповідних доказів на їхнє підтвердження.
9. На виконання вимог указаної ухвали у встановлений Судом строк, відповідачем до Суду подано заяву про поновлення строку апеляційного оскарження, яка обґрунтована тим, що він реалізував своє право на повторне звернення з апеляційною скаргою у розумний строк - 1 день після отримання фінансування та негайної сплати судового збору, а отже, строк має бути поновлено.
10. Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 03.03.2026 відмовлено ВЧ НОМЕР_1 у задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення; відмолено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ВЧ НОМЕР_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 31.07.2025 на підставі пункту 4 частини першої статті 299 КАС України.
11. Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, суд апеляційної інстанції наведені відповідачем підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнав неповажними.
12. Суд апеляційної інстанції зазначив, що такі обставини свідчать лише про недоліки в організації процесу представництва його інтересів у судах, що не може вважатися поважною причиною для поновлення строку на апеляційне оскарження. Також з моменту отримання оскаржуваного рішення до моменту подачі апеляційної скарги пройшло більше 6 місяців. 
ІІ. Провадження в суді касаційної інстанції
13. 23.03.2026 через підсистему «Електронний суд» до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ВЧ НОМЕР_1 на ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 03.03.2026. 
14. У касаційній скарзі скаржник, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, просив оскаржувану ухвалу скасувати та направити справу на продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
15. Касаційна скарга обґрунтована тим, що оскільки ВЧ НОМЕР_1 вперше з апеляційною скаргою звернулася в межах строку на апеляційне оскарження, а також ураховуючи те, що протягом часу з моменту отримання судового рішення ВЧ НОМЕР_1 вживала усіх залежних від неї заходів для виконання процесуального обов`язку щодо сплати судового збору, то можна вважати, що відповідач вчинив всі необхідні процесуальні дії для вчасного подання апеляційної скарги. З огляду на це зазначені причини пропуску строку на апеляційне оскарження не можна визнати неповажними.
16. На переконання скаржника, судом апеляційної інстанції не враховано того, що період часу між фактичним отриманням коштів для сплати судового збору та повторним поданням апеляційної скарги становив лише один робочий день, що свідчить про оперативність дій відповідача та відсутність будь-якого безпідставного зволікання з його боку.
17. Судом апеляційної інстанції також не враховано особливості функціонування військових формувань в умовах правового режиму воєнного стану та специфіку фінансування Збройних Сил України, відповідно до яких розпорядження бюджетними коштами здійснюється виключно в межах визначених лімітів фінансування. Скаржник наголошує, що під час війни першочергові бюджетні видатки спрямовуються на забезпечення обороноздатності держави: виконання бойових розпоряджень, закупівлю боєприпасів, паливно-мастильних матеріалів, медичне та речове забезпечення особового складу на передовій. Видатки за КЕКВ 2800 («Судовий збір») об`єктивно фінансуються державою за залишковим принципом лише після задоволення критичних потреб фронту. Скаржник підкреслює, що хоча ВЧ НОМЕР_1 формально є суб`єктом владних повноважень, у контексті фінансово-господарської діяльності в умовах війни він є «обмеженим» розпорядником коштів нижчого рівня. На відміну від цивільних установ, військова частина не має жодної фінансової автономії чи можливості самостійно перерозподіляти кошти з бойових потреб на процесуальні витрати. Таким чином, на думку скаржника, відповідач перебував у стані об`єктивної неможливості своєчасної сплати судового збору з причин, що не залежали від його волі. 
18. Також скаржник покликається: 1) на постанову Верховного Суду від 31.01.2024 у справі № 580/2365/22, в якій суд касаційної інстанції визнав поважними підстави для поновлення строку апеляційного оскарження, скасував ухвалу суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті апеляційного провадження та направив справу для продовження розгляду; 2) на практику Європейського суду з прав людини, за якою надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявника права доступу до суду і завадило розгляду його вимог, що визнано порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.
19. За наслідками автоматизованого розподілу судової справи між суддями касаційну скаргу передано на розгляд колегії суддів: судді-доповідачу Радишевській О.Р., суддям: Желєзному І.В., Мельник-Томенко Ж.М.
20. Ухвалою Суду від 30.04.2026 відкрито касаційне провадження за вказаною скаргою.
21. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.06.2026, здійсненого на підставі розпорядження т.в.о. заступника керівника Апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду 17.06.2026 № 695/0/78-26, визначено новий склад колегії суддів: головуючий суддя (суддя-доповідач) - Радишевська О.Р., судді: Соколов В.М., Мельник-Томенко Ж.М.
22. Відзиву на касаційну скаргу не надійшло.
23. Суд витребував електронні матеріали справи №320/1461/24 з Центральної бази даних.
ІІІ. Джерела права
24. Відповідно до пункту 6 частини п`ятої статті 44 КАС України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.
25. Відповідно до частини першої статті 293 КАС України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.
26. Частиною першою статті 295 КАС України передбачено, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
27. Пунктом 1 частини другої статті 295 КАС України встановлено, що учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
28. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу (частина третя статті 295 КАС України).
29. За приписами частини першої статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
30. Частиною третьою статті 298 КАС України визначено, що апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 295 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.
31. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 299 КАС України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження в разі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.
ІV. Позиція Верховного Суду
32. Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених статтею 341 КАС України, а також, надаючи оцінку правильності застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права, виходить з такого.
33. Згідно з частиною першою статті 121, частиною третьою статті 295 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
34. Отже, КАС України передбачає можливість поновлення пропущеного процесуального строку лише у разі його пропуску з поважних причин. Суд поновлює або продовжує процесуальний строк, якщо визнає поважною причину пропуску цього строку.
35. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.10.2020 у справі № 9901/32/20 дійшла висновку, що правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення таких причин - вони повинні бути поважними, реальними або, як згадано вище, непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки.
36. Іншого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.
37. У постановах від 24.07.2023 у справі №200/3692/21, від 07.09.2023 у справі №120/3679/22 Верховний Суд сформував висновок, відповідно до якого строк на апеляційне оскарження у разі повторного подання апеляційної скарги може бути поновлено у випадку дотримання одночасно таких умов:
- первісне звернення до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою відбулося у межах передбаченого процесуальним законом строку на апеляційне оскарження;
- повторне подання апеляційної скарги відбулося в межах строку апеляційного оскарження, встановленого процесуальним законом, або упродовж розумного строку після отримання копії відповідної ухвали суду про повернення первісної скарги, без невиправданих затримок і зайвих зволікань;
- скаржником продемонстровано добросовісне ставлення до реалізації ним права на апеляційне оскарження й вжито усіх можливих та залежних від нього заходів з метою усунення недоліків апеляційної скарги, які стали підставою для повернення вперше поданої апеляційної скарги, і такі недоліки фактично усунуто станом на момент повторного звернення з апеляційною скаргою;
- доведено, що повернення попередньо поданих апеляційних скарг відбулося з причин, які не залежали від особи, яка оскаржує судові рішення, і які обумовлені наявністю об`єктивних і непереборних обставин, що унеможливили або значно утруднили можливість своєчасного звернення до суду апеляційної інстанції, й не могли бути усунуті скаржником;
- наявність таких обставин підтверджено належними і допустимими доказами.
38. Перевіряючи, чи відповідало повторне звернення відповідача з апеляційною скаргою вказаним критеріям, Судом з`ясовано, що рішення Київського окружного адміністративного суду від 31.07.2025 прийнято в порядку письмового провадження.
39. Відповідно до довідки про доставку електронного листа таке рішення суду першої інстанції доставлено до електронного кабінету ВЧ НОМЕР_1 03.08.2025.
40. Апеляційну скаргу на зазначене судове рішення відповідачем подано через підсистему «Електронний суд» 01.09.2025.
41. Першу апеляційну скаргу з підстав неусунення недоліків, які полягали у відсутності доказів сплати судового збору, було повернуто ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.10.2025.
42. Копію вказаної ухвали було доставлено до електронного кабінету ВЧ НОМЕР_1 22.10.2025.
43. Ухвала Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.10.2025 відповідачем не оскаржується, а тому вона не є предметом оцінки у цьому касаційному провадженні.
44. Повторно апеляційну скаргу відповідачем подано через підсистему «Електронний суд» 29.01.2026, тобто більше ніж через три місяці після повернення первісної апеляційної скарги.
45. До апеляційної скарги ВЧ НОМЕР_1 вже було додано платіжне доручення про сплату судового збору.
46. Переконуючи у поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження, відповідач зазначає, що звернувся з апеляційною скаргою вперше із дотриманням строків на апеляційне оскарження, однак у зв`язку з відсутністю належного фінансування військова частина не змогла забезпечити сплату судового збору, що призвело до повернення апеляційної скарги. Відповідач наголошує, що вживав усіх залежних від нього заходів для виконання процесуального обов`язку щодо сплати судового збору. Після надходження коштів на сплату судового збору військова частина в найкоротший термін подала повторну апеляційну скаргу.
47. З цього приводу Суд зазначає, що та обставина, що відповідач звернувся вперше з апеляційною скаргою у встановлений строк (яку було залишено без руху та повернуто з підстав несплати судового збору), не є підставою вважати пропуск строку поважним, оскільки невиконання вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху не є поважною причиною пропуску строку апеляційного оскарження, адже не є такою, що не залежить від волі особи, яка її подає, і не надає такій особі права у будь-який необмежений після спливу строку апеляційного оскарження час реалізовувати право на оскарження судових рішень.
48. Судом з`ясовано, що, як повернення первісної апеляційної скарги, так і тривала затримка з поданням повторної апеляційної скарги, була пов`язана з відсутністю коштів на сплату судового збору та / або організаційними труднощами, пов`язаними з виділенням / перерозподілом бюджетних коштів для сплати судового збору.
49. Верховний Суд неодноразово, зокрема у постановах від 28.04.2021 у справі №640/3393/19, від 21.09.2023 у справі №160/15387/22, від 09.11.2023 у справі №560/11237/22 і від 20.11.2023 у справі №120/18501/21-а, акцентував увагу на тому, що обставини, пов`язані з фінансуванням установ чи організацій з Державного бюджету України, відсутністю в ньому коштів, призначених для сплати судового збору тощо, не можуть бути підставою для реалізації суб`єктом владних повноважень права на апеляційне оскарження у будь-який необмежений час після закінчення такого строку та, відповідно, підставою для поновлення зазначеного строку.
50. У ситуації з пропуском строків державними органами поважними причинами пропуску строку апріорі не може виступати необхідність дотримання внутрішньої процедури виділення та погодження коштів на сплату судового збору чи тимчасова відсутність таких коштів. Це пов`язано з тим, що держава має дотримуватися принципів належного врядування і адміністрування та не може отримувати вигоду від порушення правил та обов`язків, установлених нею ж.
51. Таким чином, відсутність у кошторисах суб`єктів владних повноважень коштів на оплату судового збору, організаційні труднощі, пов`язані з необхідністю переміщення коштів в межах рахунків відповідних розпорядників, не є поважною причиною пропуску строку на апеляційне оскарження.
52. Суд відхиляє доводи відповідача в касаційній скарзі, що обґрунтовані практикою Європейського суду з прав людини, та зазначає, що практика цього Суду стосується осіб, яким держава зобов`язана забезпечити дотримання визначених гарантій та реалізацію закріплених прав. Так, положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року Ради Європи спрямовані саме на захист прав та інтересів фізичних і юридичних осіб від протиправних дій з боку держави, а отже, не поширюється на публічні органи влади, що саме і діють від імені держави і чий статус є превальованим у правовідносинах із іншими суб`єктами.
53. Також Суд не бере до уваги покликання відповідача на постанову Верховного Суду від 31.01.2024 у справі № 580/2365/22, оскільки зазначена постанова не містить висновків щодо застосування норм права, а зроблені в ній висновки щодо наявності підстав для поновлення суб`єкту владних повноважень строку апеляційного оскарження ґрунтувалися на оцінці обставин у їхній сукупності, які слугували перешкодою для своєчасного звернення до суду, у тій конкретній справі.
54. Отже, наведені скаржником обставини не спростовують висновків суду апеляційної інстанції про відсутність поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження.
55. За таких обставин Суд уважає, що висновки суду апеляційної інстанції про наявність підстав для відмови у відкритті апеляційного провадження ґрунтуються на правильному застосуванні норм процесуального права.
56. Частиною першою статті 350 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
57. З урахуванням викладеного, Суд уважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
V. Судові витрати
58. Ураховуючи результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.
59. Керуючись статтями 3, 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
60. Касаційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.
61. Ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 03 березня 2026 року залишити без змін.
62. Судові витрати не розподіляються.
63. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не може бути оскаржена.
Суддя-доповідач: О.Р. Радишевська
Судді: В.М. Соколов
Ж.М. Мельник-Томенко