Справа № 212/5232/26 
2-а/212/34/26
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 травня 2026 року місто Кривий Ріг 
Покровський районний суд міста Кривого Рогу у складі: головуючого судді Пустовіт О.Г., при секретарі судового засідання Мєхтієвій А.Е., за участю представника позивача Міняйла Я.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кривого Рогу, в режимі відео конференції, справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Міняйло Я.В., звернувся до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просить: визнати поважними причини пропуску позивачем строку подання позовної заяви до суду про скасування постанов № 4103 від 03.09.2025 року та № 4106 від 03.09.2025 року по справі про адміністративне правопорушення; поновити пропущений строк позивачу на звернення до суду із позовною заявою про скасування постанов № 4103 від 03.09.2025 року та № 4106 від 03.09.2025 року по справі про адміністративне правопорушення; визнати протиправною та скасувати постанову № 4103 від 03.09.2025 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення; визнати протиправною та скасувати постанову № 4106 від 03.09.2025 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення; провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності позивача за ч. 3 ст. 210 КУпАП закрити в зв`язку з відсутністю в його діях події і складу правопорушення; стягнути за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача судовий збір у розмірі 1331,20 грн. 
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 27.08.2025 року, рухаючись по особистим справам поблизу міста Обухів, Київської області, ОСОБА_1 зупинений представниками Відповідача, та доставлений у приміщення ІНФОРМАЦІЯ_2 . На вимогу Відповідача Позивач пред`явив йому свій електронний військово-обліковий документ (витяг з Резерв+). Однак Відповідачем йому було повідомлено, що він є порушником правил військового обліку. Відповідачем було зазначено про необхідність сплати штрафу за нібито вчинене Позивачем порушення і відпущено задля можливості даний штраф сплатити. Про будь-які результати розгляду справи йому не повідомлялося. Постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності засобами поштового зв`язку та/або електронної пошти йому не надходили. Пізніше, у березні 2026 р. Позивач, перевіряючи дані свого застосунку «Дія» виявив, що він є боржником за виконавчими провадженнями № 80516403 та № 80513976 від 23.03.2026 р. та 24.03.2026 р відповідно. З метою дізнатися причину відкриття даних проваджень представник позивача направив адвокатський запит до Дарницького відділу ВДВС у м. Києві і 07.04.2026 р. отримав відповідь Дарницького ВДВС у м. Києві №84498 від 07.04.2026 р., якою надано Інформацію про відкриття виконавчих проваджень в рамках примусового виконання постанов №4103 від 03.09.2025 р. та №4106 від 03.09.2025 р. Ознайомившись зі змістом вказаних постанов Позивач з ними вкрай не погоджується, вважає їх протиправними, та такими, що винесені з порушенням норм чинного законодавства, а, отже, такими, що підлягають скасуванню судом. Відповідач виніс постанови без врахування обставин справи, визначення вини особи. Як вбачається із Постанов №4103 від 03.09.2025 та №4106 від 03.09.2025, немає жодних посилань на докази, які аналізувались під час розгляду справи, а саме не має посилань на документи або дані, які підтверджують вину позивача у вчиненні правопорушення. Щодо Постанови №4103 від 03.09.2025 зазначив, що Позивача було притягнуто до відповідальності за те, що він нібито не мав при собі чинний військово-обліковий документ та не пред`явив його на вимогу. Однак, вказана постанова не містить відомостей чи застосовував Відповідач наявні у нього інструменти Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Як наслідок маючи можливість отримання усієї необхідної для нього інформації засобами реєстру та застосунку Резерв+ Відповідач здійснив помилкові висновки про порушення Позивачем правил військового обліку, не використавши усі наявні у його арсеналі засоби, та не врахувавши положення примітки до ст. 210 КУпАП, таким чином наклавши стягнення на Позивача помилково. Щодо Постанови №4106 від 03.09.2025 зазначив, що в постанові зазначено, що Позивач нібито змінив своє місце проживання та всупереч вимогам, підпункту 7 пункту 1 правил військового обліку, що є додатком №2 до порядку організації та ведення військового обліку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 р. № 1487 не повідомив ТЦК та СП про це. Однак, вказана постанова не містить обставин вчинення Позивачем правопорушення. Оскаржувана постанова не вказує яким саме чином Позивач змінив своє місце проживання. У Позивача не відбиралися будь-які документи, які б свідчили про зміну зареєстрованого місця проживання. Вказана у постанові адреса місця проживання Позивача АДРЕСА_1 не відповідає дійсності, так як Позивач не проживає за даною адресою. Єдиною адресою зареєстрованого місця проживання Позивача, згідно з його витягом з реєстру територіальної громади АДРЕСА_2 . Відповідачем також не зазначено коли саме Позивач нібито змінив адресу свого місця проживання. Себто неможливо зрозуміти чи вірно Відповідачем було застосовано положення ч. 9 ст. 38 КУпАП у контексті строків давності притягнення особи до адміністративної відповідальності за нібито скоєння правопорушення, передбаченого ст. 210 КУПАП. Зазначив, що розгляд справ, за постановами №4103 та №4106 відбувався в один день 03.09.2025 р. Постанови по тексту містять опис обставин, що сталися 27.08.2025 р. о 15:40 та 16:00 відповідно. Таким чином, постанови містять обставини, які входять в одні і ті самі часові рамки. Також, постанови були винесені в один день, що додатково вказує на неповноцінність розгляду та небажання Відповідача досліджувати докази (посилання на які у постановах відсутні). Таким чином, на Позивача, за нібито вчинення двох діянь, відповідальність за вчинення яких передбачена однією і тією ж самою статтею КУпАП, і органом, який був уповноважений розглядати дві ці справи було протиправно накладено два окремих стягнення, що суперечить положенням ч.2 ст. 36 КУпАП, що забороняє притягнення особи до відповідальності двічі, за вчинення одного і того ж самого діяння.
З огляду на зазначене, позивач вважає, що у його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП, тому він звернувся до суду із зазначеним позовом.
Ухвалою Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 17 квітня 2026 року відкрито провадження у адміністративній справі та призначено справу до розгляду.
Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі, просив його задовольнити. 
Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином; відзив на позов не подав.
Вислухавши представника позивача, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, враховуючи наступне.
Судом встановлено, що постановою № 4103 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП від 03.09.2025 року, винесеною начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_2 , притягнуто ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 до адміністративної відповідальності; враховуючи, що ОСОБА_1 скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210 КУпАП, накладено на нього штраф у розмірі 17 000 грн. 00 коп.
Цією постановою установлено, що 27.08.2025 року о 16 год. 00 хв. в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_1 виявлено правопорушення, а саме, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у період проведення мобілізації (крім цільової) та/або дії правового режиму воєнного стану не мав при собі дійсний військово-обліковий документ та не пред`явив його за вимогою уповноваженого представника ІНФОРМАЦІЯ_1 , чим порушив правила військового обліку, а саме 
підпункт 10-1 пункт 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, що є додатком №2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, що затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 р. № 1487 "Про затвердження Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів", чим вчинив порушення частини 3 статті 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення та тягне за собою накладення штрафу від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. На розгляді справи ОСОБА_1 був відсутній. Згідно з матеріалами справи вбачається, що ОСОБА_1 був належним чином сповіщений про місце і час розгляду справи та на момент розгляду справи клопотання про відкладення не надходило, тому справа буде розглянута за відсутності ОСОБА_1 .
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Приписами ч.1ст.55 КонституціїУкраїни проголошено право кожного на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Приписами п. 8 ч. 1 ст. 4 КАС України визначено, що позивач це особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду.
Нормами п. 19 ч. 1 ст. 4 КАС України встановлено, що індивідуальний акт акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій aбo в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав aбo інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням aбo мас визначений строк.
Статтею 6КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Частиною 2 ст. 11 КАС України передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог.
Відповідно до вимог ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно з вимогами ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Приписами ст.280КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Приписами ст.252КУпАП визначено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Стаття 210 КУпАП регулює порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку.
Відповідно до ч. 3 ст. 210 КУпАП передбачено, вчинення таких дій в особливий період тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Указом Президента України «Про введення воєнного стану вУкраїні» від 24лютого 2022року №64/2022 на території України введено воєнний стан з 24 лютого 2022 року, який триває і досі.
Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 03 березня 2022 року № 2105-IX затверджено Указ Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24 лютого 2022 року № 65/2022, яким оголошено проведення загальної мобілізації, яка триває і досі.
Обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації визначені у статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», відповідно до вимог частини шостої якої у період проведення мобілізації (крім цільової) громадяни України чоловічої статі віком від 18 до 60 років зобов`язані мати при собі військово-обліковий документ та пред`являти його за вимогою уповноваженого представника територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейського, а також представника Державної прикордонної служби України у прикордонній смузі, контрольованому прикордонному районі та на пунктах пропуску через державний кордон України.
Відповідно до вимог абз. 3 п. 10-1 Правил військового обліку, які є додатком 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1487 від 30 грудня 2022 року, призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні у період проведення мобілізації (крім цільової) та/або протягом дії правового режиму воєнного стану мати при собі військово-обліковий документ разом з документом, що посвідчує особу, та пред`являти їх за вимогою уповноваженого представника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейського, а також представника Держприкордонслужби у прикордонній смузі, контрольованому прикордонному районі та на пунктах пропуску через державний кордон.
Отже, за змістом ч. 6 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» відповідальність за ч. 3 ст.210-1КУпАП настає як за відсутність при собі військово-облікового документа, так і при не пред`явленні його за вимогою уповноваженого представника.
При цьому, суд зазначає, що законодавчий припис про необхідність мати при собі і пред`являти за вимогою військово-обліковий документ покладає на особу обов`язок отримати такий документ.
Так, Постановою Кабінету Міністрів України«Про затвердження Порядку оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістіві форми такого документа» від 16 травня 2024року №559 затверджено нову форму військово-облікового документа, який і має таку назву.
Пунктом 2 цієї постанови установлено, що військово-облікові документи, оформлені до набрання чинності цією постановою, вважаються дійсними на всій території України до видачі військово-облікового документа нового зразка.
Відповідно до пункту 1 вказаного порядку військовообліковий документ є документом, що визначає належність його власника до виконання військового обов`язку, який оформляється (створюється) та видається громадянину України, який є призовником, військовозобов`язаним або резервістом, у тому числі, якщо він був виключений з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів відповідно до пунктів 3 і 4 ч. 6 ст.37Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та не отримував такий документ до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 559 «Про затвердження Порядку оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів і форми такого документа».
Так, пунктом 2 Порядку № 559 встановлено, що військово-обліковий документ оформляється (створюється) та видається (замінюється): в електронній формі - засобами електронного кабінету призовника, військовозобов`язаного, резервіста та/або Державного веб-порталу електронних публічних послуг у сфері національної безпеки і оборони та/або Єдиного державного вебпорталу електронних послуг (далі - Портал Дія), зокрема з використанням мобільного додатка Порталу Дія (Дія) (у разі технічної реалізації); у паперовій формі - на бланку, форма якого затверджується постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 559.
Згідно із пунктом 7 Порядку № 559 військово-обліковий документ в електронній формі формується на безоплатній основі за бажанням особи після проходження нею електронної ідентифікації та автентифікації.
Формування та відображення військово-облікового документа в електронній формі здійснюється автоматично за умови підключення електронного пристрою до Інтернету та наявності у Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомостей, визначених у пункті 8 цього Порядку.
Відповідно до вимог абзацу другого пункту 82 та пункту 9 Порядку № 559 формування військово-облікового документа в електронній формі для друку може здійснюватися особисто засобами електронного кабінету призовника, військовозобов`язаного, резервіста та/або адміністратором центру надання адміністративних послуг засобами Порталу Дія (у разі особистого звернення) за умови уточнення облікових даних.
Військово-обліковий документ в електронній формі (у тому числі роздрукований) та військово-обліковий документ у паперовій формі мають однакову юридичну силу.
За пунктом 14 Порядку № 559 військово-обліковий документ на бланку видається (замінюється) за письмовою заявою громадянина України районним (міським) територіальним центром комплектування та соціальної підтримки або його відділом (відповідним органом СБУ, підрозділом розвідувального органу) за місцем перебування на військовому обліку або виключення з військового обліку у випадках, зокрема, якщо призовник, який перебував на військовому обліку до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 559, не отримував посвідчення призовника, а військовозобов`язаний та резервіст - військового квитка осіб рядового, сержантського і старшинського складу, військового квитка офіцера запасу або тимчасового посвідчення військовозобов`язаного.
Для отримання (заміни) військово-облікового документа на бланку громадянин зобов`язаний особисто звернутися з письмовою заявою до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу (відповідного органу СБУ, розвідувального органу) за місцем перебування на військовому обліку або виключення з військового обліку та надати кольорову фотокартку встановленого розміру (пункт 17 Порядку № 559)
Пунктом 18 Порядку № 559 визначено, що військово-обліковий документ на бланку повинен бути виданий (замінений) протягом п`яти робочих днів з дати реєстрації заяви в районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки або його відділі (відповідному органі СБУ, підрозділі розвідувального органу).
Як вбачається з матеріалів справи, позивач зазначає, що на вимогу відповідача він пред`явив свій електронно-обліковий документ, а саме витяг з Резерв+. Інше не спростовано відповідачем. 
При цьому, суд зазначає, що приписами примітки до ст. 210 КУпАП, визначено, що положення 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.
Таким чином, не дивлячись на обов`язок позивача мати при собі/пред`явити військово-обліковий документ, йому передує обов`язок відповідача, який має можливість отримати дану інформацію з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 20 січня 2025 року у справі № 712/9381/24.
В свою чергу, в рішенні «Рисовський проти України» ЄСПЛ зазначив, що принцип «належного урядування», зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов`язків.
З огляду на викладене, зважаючи на те, що позивач мав електронний військово-обліковий документ, відповідач маючи доступи то системи «Оберіг» та можливість отримання персональних даних ОСОБА_1 , в тому числі щодо наявності в нього військово-облікового документу, шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи, не вжив жодних заходів для отримання такої інформації, суд доходить висновку про те, що в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП, а тому постанова № 4103 від 03 вересня 2025 року щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП та накладення штрафу у сумі 17 000 гривень є протиправною та підлягає скасуванню.
Щодо постанови № 4106 від 03 вересня 2025 року. 
Крім того, постановою № 4106 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП від 03.09.2025 року, винесеною начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_2 , притягнуто ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 до адміністративної відповідальності; враховуючи, що ОСОБА_1 скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210 КУпАП, накладено на нього штраф у розмірі 17 000 грн. 00 коп.
Цією постановою установлено, що 27.08.2025 року о 15 год. 40 хв. в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_1 виявлено правопорушення, а саме, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , змінивши місце проживання, не став на військовий облік у відповідному ТЦК та СП, чим порушив підпункт 7 пункту 1 правил військового обліку, що є додатком №2 до порядку організації та ведення військового обліку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року №1487, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210 КУпАП та тягне за собою накладення штрафу від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. На розгляді справи ОСОБА_1 був відсутній. Згідно з матеріалами справи вбачається, що ОСОБА_1 був належним чином сповіщений про місце і час розгляду справи та на момент розгляду справи клопотання про відкладення не надходило, тому справа буде розглянута за відсутності ОСОБА_1 .
Також в судовому засіданні встановлена, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується копією паспорту серії НОМЕР_1 та витягом з реєстру територіальної громади№2026/004886851 від 27.03.2026. 
Будь-яких доказів, зміни місця проживання позивача - відповідач суду не надав.
Крім того в оскаржуваній постанові не конкретизовано період, не зазначено дат впродовж яких ОСОБА_1 мав стати на облік.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в Постанові від 08 липня 2020 року, справа № 463/1352/16-а зазначив, що у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.
Диспозиція ч.3 ст.210 КУпАП передбачає відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, в особливий період.
Крім того, суд зазначає, що відповідно до примітки до ст. 210 КУпАП,положення статей 210, 210-1цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.
Одже суд констатує, що відповідач не довів правомірності прийнятого ним рішення, а саме період порушення позивачем обліку, за який особа притягується, а також фактичні обставини порушення такого обліку, тому постанова відповідача є незаконною та підлягає скасуванню.
За змістом ст. 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.
Оскаржувану постанову було винесено 03.09.2025 року.
Про існування постанови позивач дізнався в березні 2026 із застосунку «Дія» про існування відносно нього відкритого виконавчого провадження Дарницьким ВДВС за невиконання постанов №80516403, № 80513976 за адміністративні правопорушення за ч.3 ст.210 КУпАП та накладення штрафу у розмірі 34 000,00 гривень. 07.04.2026 отримано відповідь від начальника Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про відкриття виконавчих проваджень, тому з урахуванням таких обставин, відповідно до ст. 121 КАС України, суд вважає за необхідне поновити позивачу, передбачений ч.2 ст. 286 КАС України, пропущений строк звернення до суду.
Згідно зі ст. 132 КАС України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Так, позивачем понесені в якості судових витрат витрати зі сплати судового збору в розмірі 1331,20 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 2.613471917.1 від 10.04.2026 року.
Оскільки суд задовольняє позовні вимоги, то за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь позивача підлягає стягненню 1331,20 грн. у відшкодування судового збору.
Керуючись Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 7, 9, 210, 210-1, 245, 247, 251, 252, 268, 280, 286, 287, 289 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст.ст. 5, 6, 77, 132, 134, 139, 229, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
У Х В А Л И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення - задовольнити.
Скасувати постанову №4103 від 03.09.2025 р. По справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210 КУпАП про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення в розмірі 17 000 грн за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП. 
Скасувати постанову №4106 від 03.09.2025 р. По справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210 КУпАП про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення в розмірі 17 000 грн за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП.. 
Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210 КУпАП закрити в зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення. 
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень – ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 Зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_2 ) судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1331 грн. 20 коп. 
Рішення може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо протягом тридцять днів з дня його проголошення.
Якщо у судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_4 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 , юридична адреса: АДРЕСА_3 .
Повний текст рішення виготовлено 04.05.2026.

Суддя: О. Г. Пустовіт