ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 травня 2026 р. 	Справа № 480/6903/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Русанової В.Б.,
Суддів: П`янової Я.В. , Бегунца А.О. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 04.02.2026 (головуючий суддя І інстанції: С.М. Глазько) у справі №480/6903/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області , Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області   
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернулася з позовом, в якому просила суд: 
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі по тексту - ГУ ПФУ у Львівській області, відповідач) про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії від 05.08.2025 № 183450037464;
- зобов`язати ГУ ПФУ у Львівській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи в Узбекистані з 04.05.1993 по 29.09.1993 в управлении делами облсовпрофа (мовою оригіналу) на посаді прибиральниці; з 21.09.1994 по 06.08.1995 в Самаркандському банку на посаді прибиральниці; з 07.08.1995 по 02.12.2008 в Акціонерному комерційному «Пахта Банк» на посаді прибиральниці; з 03.12.2008 по 27.04.2009 у Відкритому акціонерному комерційному банку «Пахтабанк» на посаді прибиральниці; з 28.04.2008 по 30.11.2014 у Відкритому акціонерному комерційному банку Агробанк» на посадах: прибиральниці, прибиральниці господарського відділу; з 01.12.2014 по 14.12.2015 у Акціонерному комерційному банку «Агробанк» на посаді прибиральниці господарського відділу.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 04.02.2026 задоволено позов.
Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ у Львівській області про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії від 05.08.2025 № 183450037464.
Зобов`язано ГУ ПФУ у Львівській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи в Узбекистані з 04.05.1993 по 29.09.1993 в управлении делами облсовпрофа (мовою оригіналу) на посаді прибиральниці; з 21.09.1994 по 06.08.1995 в Самаркандському банку на посаді прибиральниці; з 07.08.1995 по 02.12.2008 в Акціонерному комерційному «Пахта Банк» на посаді прибиральниці; з 03.12.2008 по 27.04.2009 у Відкритому акціонерному комерційному банку «Пахтабанк» на посаді прибиральниці; з 28.04.2008 по 30.11.2014 у Відкритому акціонерному комерційному банку Агробанк» на посадах: прибиральниці, прибиральниці господарського відділу; з 01.12.2014 по 14.12.2015 у Акціонерному комерційному банку «Агробанк» на посаді прибиральниці господарського відділу.
Зобов`язано ГУ ПФУ у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 28.07.2025 з урахуванням висновків суду.
ГУ ПФУ у Львівській області, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просило скасувати таке рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. 
В обґрунтування вимог скарги посилається на те, що обов`язковою умовою для призначення такої пенсії за нормами Закону №1058-IV є наявність необхідного страхового стажу та досягнення особою визначеного законодавством пенсійного віку.
Зазначає, що пенсійний вік позивача, визначений ст.26 Закону №1058-IV становить 60 років. Вік заявника 60 років 05 днів. Необхідний страховий стаж визначений ст.26 Закону №1058-IV становить 32 роки. Страховий стаж особи становить 17 років 10 місяців 18 днів. 
Посилається на те, що за доданими позивачем документами до страхового стажу не зараховано, зокрема періоди роботи в Республіці Узбекистан з 04.05.1993 по 29.09.1993 та з 21.09.1994 по 14.12.2015, згідно трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки відповідно до Закону України від 23.12.2022 «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року» до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) на РРФСР по 31.12.1991.
Вказує, що Міністерство юстиції України повідомленням від 10.01.2023, яке було опубліковано в Офіційному віснику України від 10.01.2023 підтвердило припинення Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення. 
Відтак, Угода про гарантії прав громадян держав - учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 не діє на території України. 
Вважає, що дії ГУ ПФУ у Львівській області є правомірними та такими, що ґрунтуються на Конституції та законах України. 
Позивач подала відзив на апеляційну скаргу, в якій, заперечуючи проти доводів скаржника, посилаючись при цьому на правильність та обґрунтованість висновків суду першої інстанції, просив скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін. 
На підставі положень ч.1 ст.308 п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, що згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_2 позивач працювала прибиральницею на території Республіки Узбекистан : 
- з 04.05.1993 по 29.09.1993 в Управлении делами облсовпрофа (мовою оригіналу) ; 
- з 21.09.1994 в Узбецькому сільськогосподарсько-промисловому банку; 
- 07.08.1995 згідно з рішенням Кабінету Міністрів Республіки Узбекистан № 294 від 27 липня 1995 року на базі «Узбецького сільськогосподарського-промислового банку» створено «Пахтабанк», тому вважати позивача прибиральницею Самаркандського банку; 
- з 03.12.2008 Акціонерний комерційний «Пахта Банк» перетворено на Відкритий акціонерний комерційний банк «Пахтабанк»;
- з 28.04.2008 ОАКБ «Пахтабанк» Відкритий акціонерний комерційний банк «Пахтабанк» з 28.04.2009 перетворено на Відкритий акціонерний комерційний банк «Агробанк»;
- з 17.10.2013 на підставі № 53/1 від 30 липня 2013 року Правління банку у зв`язку із затвердженням організаційної структури позивача переведено на посаду прибиральниці господарського відділу;
- з 01.12.2014 Відкритий акціонерний комерційний банк «Агробанк» перетворено на акціонерний комерційний банк «Агробанк»;
- 14.12.2015 трудовий договір з позивачем розірвано.(а.с.9-22)
28.07.2025 позивач, по досягненні 60 років звернулась до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком. 
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 05.08.2025 № 183450037464 відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком (а.с.23).
Згідно рішення пенсійного органу, вік заявника (позивача) 60 років 05 днів. Необхідний страховий стаж визначений статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" становить 32 роки. Страховий стаж особи становить 17 років 10 місяців 18 днів. 
За доданими документами до страхового стажу не зараховано, зокрема періоди роботи в Узбекистані з 04.05.1993 по 29.09.1993 та з 21.09.1994 по 14.12.2015, згідно трудової книжки НОМЕР_3 , оскільки відповідно до Закону України від 23.12.2022 «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року» до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) на РРФСР по 31.12.1991.
Позивач, вважаючи протиправним рішення пенсійного органу, звернулася з позовом до суду. 
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що песнійним органом протиправно не зараховано до страхового стажу позивача періоди роботи на території Республіки Узбекистан , оскільки цей стаж набутий під час дії Угоди про гарантії прав громадян держав -учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.02.1992 а тому оспорюване рішення підлягає скасуванню. 
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі по тексту - Закон № 1058-IV).
Статтею 1 Закону № 1058-IV передбачено, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.
Згідно з ч.2 ст.24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до ч.4 ст.24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Згідно з ч.1 ст.26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років.
До набрання чинності Законом № 1058-IV стаж роботи для призначення пенсії регламентувався Законом України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-XII від 05 листопада 1991 року.
Види трудової діяльності, що зараховується до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію, визначені ст.56 Закону №1788-XII.
Положеннями ч.1 ст.56 Закону № 1788-XII передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.
До стажу роботи зараховується також, зокрема будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.
Згідно зі ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
На виконання вимог ст.62 Закону №1788-ХІІ Кабінет Міністрів України постановою від 12.08.1993 №637 "Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній" затвердив Порядок №637.
Згідно з п. 1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.
Судом встановлено, що згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 позивач працювала прибиральницею , зокрема в період з 04.05.1993 по 29.09.1993 ; 21.09.1994 по 14.12.2015 на території республіки Узбекистан.
Вказані записи не містять виправлень, закреслень тощо. 
Висновки пенсійного органу, щодо відсутності у позивача необхідного страхового стажу, визначеного ст.26 Закону № 1058-IV (32 роки), для призначення пенсії за віком та не зарахування періодів роботи позивача в Узбекистані з 04.05.1993 по 29.09,1993 та з 21.09.1994 по 14.12.2015, з посиланням на Закон України від 23.12.2022 «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року» до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) на РРФСР по 31.12.1991, є помилковими.
Надаючи правову оцінку таким висновкам відповідача, колегія суддів зазначає наступне. 
Так, на час здійснення позивачем трудової діяльності у спірний період діяла Угода про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, укладена в тому числі між Україною та Республіка Узбекистан (в подальшому - Угода), відповідно до якої пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць Угоди здійснюється за нормами законодавства держави, на території якої вони проживають.
Метою Угоди є взаємне визнання і виконання державами-учасницями зобов`язань “відносно непрацездатних осіб, які набули право на пенсійне забезпечення на їхній території або на території інших республік за період їх входження в СРСР і реалізують це право на території держав-учасниць Угоди”. Держави-учасниці цієї Угоди, визнавши відповідальність за пенсійне забезпечення своїх громадян, взяли на себе зобов`язання щодо захисту їхніх пенсійних прав.
Так, ст.5 Угоди передбачається, що ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав-учасниць Угоди.
Згідно з ч.2 ст.6 Угоди, для встановлення права на пенсію, громадянам держав-учасників угоди зараховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР до набрання сили вказаної угоди.
За приписами ч.2 ст.13 Угоди, пенсійні права громадян держав-учасників Угоди, що виникли у відповідності до положень даної Угоди, не втрачають своєї сили і в разі його виходу з Угоди держави-учасника, на території якого вони проживають.
Отже, стаж набутий на території будь - якої з держав - учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчислення. 
Враховуючи те, що позивач набув трудовий стаж у той час, коли вказана Угода діяла, як зі сторони України, так і зі сторони Узбекистану пенсійне право позивача як громадянина держави-учасника Угоди, що виникло у відповідності до положень даної Угоди, не втратило своєї сили і в разі виходу з Угоди держави-учасника, а тому підстави для не зарахування спірних періодів трудового стажу відсутні.
Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 №1328 “Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення” (далі по тексту - Постанова КМУ №1328), Україна вийшла з вищезазначеної Угоди. 
Вищевказана постанова набрала чинності 02.12.2022.
Отже, Україна продовжує виконувати взяті на себе зобов`язання, які пов`язані з правовідносинами які виникли до набрання чинності Постановою КМУ №1328.
Таким чином, Угода підлягає застосуванню до правовідносин які відбулись до 02.12.2022.
На час роботи позивача в Узбекистані Україна була учасником Угоди, відтак норми Угоди застосовуються до спірних відносин.
Наведене вище також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 03.11.2025 року у справі №560/129/24 в подібних правовідносинах. 
Окрім того, не зважаючи на вихід України з Угоди, пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають. 
Наведене вище узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 28.01.2025 у справі №620/3530/22. 
Відтак, посилання скаржника в обґрунтування своїх вимог на припинення дії Угоди на території України, не спростовують наведених вище висновків. 
Таким чином, періоди роботи позивача з 04.05.1993 по 29.09.1993 та з 21.09.1994 по 14.12.2015 підлягають зарахуванню до страхового стажу позивача, про що обґрунтовано зазначено судом першої інстанції.
Частиною 2 ст.77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено (доказано) правомірність власного рішення, що є предметом оскарження у даній справі.
З урахуванням наведеного вище, доводи скаржника щодо правомірності дій відповідача, як таких, що ґрунтуються на Конституції та законах України, є необґрунтованими. 
Таким чином, враховуючи наведене вище, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позову ОСОБА_1 .
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Згідно з приписами ч.1 ст.315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Під час апеляційного провадження, колегія суддів не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.
Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийнятим на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 04.02.2026 у справі №480/6903/25 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		В.Б. Русанова 	
Судді	   	Я.В. П`янова   А.О. Бегунц