Справа №:755/9538/25
Провадження №: 2/755/8410/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" липня 2026 р.  Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

Головуючого судді -  Хромової О.О.
при секретарі -   Бовкун М.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про відшкодування шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 , через свого представника - адвоката Євдоченко Н.Д., звернулась до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про відшкодування шкоди, у якому просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду, завдану внаслідок залиття нерухомого майна (квартири), у розмірі 20 136,00 грн, витрати на проведення незалежної оцінки матеріального збитку у розмірі 3 500,00 грн, та судові витрати, що складаються із витрат на професійну правничу допомогу та витрат на сплату судового збору.
На обґрунтування заявлених позовних вимог представник позивача зазначила, що позивач ОСОБА_1 та її батько, третя особа по справі - ОСОБА_3 , є співвласниками однокімнатної квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 28,4 кв. м, з яких: 13,9 кв. м - житлова кімната, 5,4 кв. м - кухня, 4,7 кв. м - коридор, 4,4 кв. м - санвузол. Зазначена квартира розташована на першому поверсі двохповерхового будинку 1946 року спорудження. Відповідач ОСОБА_2 проживає в квартирі АДРЕСА_2 , що розташована поверхом вище від квартири позивача. Відомості про належність зазначеної квартири на праві власності відповідачу чи іншим особам у позивача та у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні. 
12 вересня 2023 року після повернення додому, позивач виявила в своїй квартирі сліди залиття кухні. 13 вересня 2023 року комісією у складі працівників ЖЕД 406 складено акт обстеження квартири позивача, відповідно до якого було зафіксовано факт залиття кухні позивача, причиною якого стало пошкодження внутрішньо квартирної мережі водопостачання в квартирі АДРЕСА_2 (вийшла з ладу система зливу умивальника). Відповідальність за експлуатацію зазначеної системи покладено на власника квартири АДРЕСА_2 . Також актом встановлено термінова необхідність проведення ремонтних робіт на системі водовідведення у квартирі АДРЕСА_2 . Позивач звернулась до відповідача з проханням усунути причину залиття, однак відповідач відмовилась від проведення ремонту сантехнічного обладнання у своїй квартирі в добровільному порядку, та погрожувала позивачу відкриттям усіх кранів для повного залиття квартири позивача, а не лише кухні.
16 жовтня 2023 року КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» надала відповідачу припис про усунення несправності сантехнічного обладнання в квартирі АДРЕСА_2 , для запобігання подальшого затоплення квартири розташованої нижче. Відповідач від обговорення з позивачем питань пов`язаних з ремонтом власного сантехнічного обладнання та ремонту кухні позивача, відмовилась. 
Внаслідок спричиненого залиття позивач зазнала матеріальних збитків, а приміщення її кухні потребує відновлювального ремонту. З метою визначення обсягу та вартості ремонтно-будівельних робіт позивач звернулась до ФОП ОСОБА_4 для отримання висновку експерта. Відповідно до Звіту про оцінку розміру матеріального збитку (шкоди) завдана позивачу матеріальна шкода з урахуванням фізичного зносу становить 20 136,00 грн.
Як вже зазначено, позивач ОСОБА_1 та третя особа ОСОБА_3 є співвласниками квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , однак в квартирі проживає лише позивач, яка і зацікавлена у проведенні відновлювального ремонту кухні, та яка зазнала ушкоджень внаслідок залиття відповідачем. В свою чергу, ОСОБА_3 за адресою належного йому на праві спільної часткової власності майна не проживає, оскільки фактично мешкає в Черкаській області, а тому у проведенні відновлювального ремонту не зацікавлений, в судовому порядку за захистом своїх порушених прав не звертався. З огляду на те, що ОСОБА_3 є співвласником квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , і ухвалення рішення може вплинути на права останнього, позивач просить залучити ОСОБА_3 до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору.
З урахуванням викладеного позов просила задовольнити, стягнути з відповідача заподіяну матеріальну шкоду у розмірі 20 136,00 грн, витрати на проведення оцінки заподіяної шкоди у розмірі 3 500,00 грн, а також витрати на правову допомогу та судовий збір.
До позовної заяви позивачем додано клопотання про витребування доказів, а саме: про витребування у Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» відомості, що підтверджують право власності/користування об`єктом нерухомості за адресою: АДРЕСА_4 .
В порядку автоматизованого розподілу справ між суддями заяву передано на розгляд судді Хромовій О.О.
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 09 червня 2025 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, задоволено клопотання позивача про витребування доказів. Сторонам роз`яснено їх процесуальні права подати заяви по суті справи, встановлено відповідні процесуальні строки.
Копію ухвали про відкриття провадження у справі 10 червня 2025 року доставлено до електронного кабінету представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Євдоченко Н.Д., що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою про доставку електронного документу.
У встановлений судом строк відповідач ОСОБА_2 відзив на позов не подала. Конверт з ухвалою про відкриття провадження та позовною заявою з додатками, що двічі направлявся за адресою місця реєстрації відповідача, повернувся до суду неврученим з відміткою «Укрпошти» про причини повернення - «За закінченням встановленого терміну зберігання», «Адресат відсутній».
Відповідно до пункту 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Верховний Суд у постанові від 10 травня 2023 року у справі № 755/17944/18 сформував правовий висновок про те, що довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки.
Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі
№ 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).
Верховний Суд у постанові від 11 червня 2021 року у справі № 2-6236/11, провадження
№ 61-6596ск20, сформулював висновок, за яким у разі якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернуто поштою у зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.
18 червня 2025 року (вхід. від 19 червня 2025 року № 35215) через систему «Електронний суд» представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Євдоченко Н.Д., подала до суду заяву про уточнення біографічних даних позивача.
27 червня 2025 року (вхід. № 37120) до суду від третьої особи - ОСОБА_3 , надійшли письмові пояснення по справі, в яких останній позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити. Зазначає, що позивач ОСОБА_1 є його донькою, та вони разом є співвласниками квартири за адресою: АДРЕСА_3 , в якій проживає та займається її повним утриманням позивач, а ОСОБА_1 фактично проживає в с. Гельмязів, Золотоніського р-ну Черкаської обл. Внаслідок залиття квартир АДРЕСА_1 саме позивач зазнала матеріальних збитків, оскільки вона самостійно займається утриманням квартири та всіма супутніми питаннями.
18 липня 2025 року (вхід. № ЕП-8292) на виконання ухвали суду від 09 червня 2025 року від Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» надійшла витребувана інформація, з якої вбачається, що згідно з даними реєстрових книг Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації», квартира АДРЕСА_2 на праві власності не зареєстрована.
06 серпня 2025 року (вхід. № 45964) через систему «Електронний суд» від представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Євдоченко Н.Д., до суду надійшли додаткові пояснення по справі, в яких представник зазначає наступне. З наданої Комунальним підприємством Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» інформації, вбачається, що квартира за адресою: АДРЕСА_3 на праві власності не зареєстрована, водночас з отриманої судом інформації про зареєстроване місця проживання відповідача, встановлено, що ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 . Отже, відповідач є наймачем, зареєстрована та проживає в квартирі за зазначеною адресою, а відтак несе відповідальність за завдану нею шкоду нерухомому майну позивача, внаслідок його залиття. На підставі викладеного, просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, стягнувши з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду у розмірі 20 136,00 грн, витрати на проведення оцінки матеріального збитку та складення звіту у розмірі 3 500,00 грн, а також судові витрати, що складаються з витрат на правничу допомогу у розмірі 5 500,00 грн та судового збору у розмірі 1 211,20 грн.
Строки для подання відзиву та відповіді на відзив закінчились, а тому відповідно до частини восьмої статті 178 ЦПК України та частини п`ятої статті 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Враховуючи те, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, керуючись частиною другою статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані позивачем докази, суд приходить до таких висновків.
Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).
Відповідно до частин першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду (постанова Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого
2024 року у справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23).
Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня
2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).
Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності від 16 травня 2023 року виданого Дніпровською районною в місті Києві державною адміністрацією згідно з рішенням від
16 травня 2023 року № 43-124/23, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на праві приватної, спільної часткової власності в рівних частках належить квартира розташована за адресою: АДРЕСА_3 . Квартира приватизована згідно із Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Загальна площа квартири становить 28,40 кв. м.
Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав, ОСОБА_1 на праві спільної часткової приватної власності належить частка квартири за адресою: АДРЕСА_3 .
Матеріали справи містять копію технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1 із зазначенням технічних характеристик квартири.
До матеріалів справи також долучено копію паспорта та копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номера позивача ОСОБА_1 .
Згідно Акту від 13 вересня 2023 року, складеного та підписаного головним інженером ОСОБА_5 , інженером ОСОБА_6 , та слюсарем-сантехніком ОСОБА_7 , вбачається, що при обстеженні квартири АДРЕСА_1 виявлено сліди залиття на кухні, причиною якого є пошкодження внутрішньоквартирної мережі водопостачання в квартирі № 15 , а саме виходу з ладу системи зливу умивальника. Відповідальність за експлуатацію та справний стан мереж та обладнання в квартирі несе власник квартири. Комісія прийшла до висновку, щодо необхідності проведення ремонтних робіт на мережі водовідведення власником квартири в терміновому порядку.
Відповідно до Припису від 03 жовтня 2023 року, виданого начальником житлово-експлуатаційної дільниці № 406 Проценко О. , власнику квартири АДРЕСА_1 , повідомлено, що згідно з пунктами 7, 8 «Правил користування приміщеннями житлових будинків та прибудинковими територіями» затверджених постановою Кабінету Міністрів України від
08 жовтня 1992 року № 752 , власник квартири повинен утримувати своє сантехнічне обладнання в належному санітарному та технічному стані, а саме усунути несправність сантехнічного обладнання для припинення затоплення квартири, що розташована нижче. У випадку невиконання припису ЖЕД-406 буде змушена накласти адміністративний протокол з подальшим стягненням штрафу, згідно чинного законодавства в розмірі до 3-х неоподаткованих мінімумів громадян. 
Зазначений припис від 03 жовтня 2023 року містить підпис начальника ЖЕД-406 та відповідну печатку, а також примітку про отримання ОСОБА_2 такого припису та підпис останньої.
11 лютого 2025 року між ОСОБА_1 та ФОП « ОСОБА_4 » укладено договір про проведення незалежної оцінки майна № 00647/25, відповідно до якого ОСОБА_1 доручає, а ФОП « ОСОБА_4 » приймає на себе обов`язки по виконанню робіт з незалежної оцінки розміру матеріального збитку (шкоди) завданого квартирі АДРЕСА_1 . Загальна вартість робіт становить 3 500,00 грн.
До матеріалів справи долучено звіт від 21 лютого 2025 року про оцінку розміру матеріального збитку (шкоди), завданого квартирі 
АДРЕСА_1 , складений оцінювачем ФОП « ОСОБА_4 » ОСОБА_4 на підставі договору від 11 лютого 2025 року № 00647/25 про проведення незалежної оцінки майна, укладеного з ОСОБА_1 .
Для складення звіту суб`єкту оціночної діяльності надано: копію свідоцтва про право власності від 16 травня 2023 року, копію витягу з Державного реєстру речових прав, копію довідки про показники об`єкта нерухомого майна, копію технічного паспорту, копію Акту від 13 вересня 2023 року. 
За результатами проведеної незалежної оцінки зроблено висновок, що розмір матеріального збитку завданого квартирі АДРЕСА_1 , з урахуванням фізичного зносу, становить 20 136,00 грн.
Актом приймання-передачі робіт з незалежної оцінки від 21 лютого 2025 року ФОП « ОСОБА_4 » передає, а ОСОБА_1 приймає виконаний згідно Договору від 11 лютого
2025 року № 00647/25, Звіт про оцінку розміру матеріального збитку (шкоди), завданого квартирі АДРЕСА_1 . 
До матеріалів справи позивачем також долучено рахунок-фактура від 11 лютого 2025 року
№ 00647/25 на сплату вартості незалежної оцінки збитку на суму 3 500,00 грн, постачальник - ФОП « ОСОБА_4 », одержувач - ОСОБА_1 .
Відповідно до квитанції від 13 лютого 2025 року ОСОБА_1 на картковий рахунок одержувача - ФОП « ОСОБА_4 » перерахувала грошові кошти у розмірі
3 500,00 грн, призначення платежу: «Незалежна оцінка збитку».
У своїй відповіді на виконання ухвали суду від 09 червня 2025 року Комунальне підприємство Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» повідомило, що квартира за адресою: АДРЕСА_4 на праві власності не зареєстрована.
Водночас, згідно відомостей Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської РДА від 05 червня 2025 року № 131988900, встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 09 квітня 1993 року по теперішній час зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 .
За змістом положень частини третьої статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди.
У частинах першій, другій статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.
Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.
Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.
При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.
Згідно із частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Для відшкодування шкоди за правилами статті 1166 ЦК України необхідно довести такі факти: а) неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії; б) наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки, стаття 22 ЦК України); в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; г) вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.
Відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.
Тобто, вказана норма встановлює презумпцію вини завдавача шкоди, що означає, що особа, яка завдала шкоду, буде вважатися винною, якщо вона сама не доведе відсутність своєї вини (у зв`язку із наявністю вини іншої особи або у зв`язку із дією об`єктивних обставин).
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 Постанови від 27 березня 1992 року
№ 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.
Згідно із частиною першою статті 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоду майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених в постанові від 04 серпня 2020 року у справі № 925/1478/16, протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.
При цьому цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 27 грудня 2019 року у справі № 686/11256/16-ц).
Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду України від
03 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14 та Верховного Суду від 11 грудня 2018 року у справі
№ 759/4781/16-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 203/2378/14-ц та від 28 серпня 2019 року у справі
№ 638/20603/16.
З аналізу вищенаведених норм закону та обставин справи судом встановлено та не заперечувалося сторонами, що у вересні 2023 року відбулось залиття нерухомого майна розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , співвласником якого є ОСОБА_1 .
Згідно Акту від 13 вересня 2023 року, при обстеженні квартири АДРЕСА_1 виявлено сліди залиття на кухні, причиною якого є пошкодження внутрішньоквартирної мережі водопостачання в квартирі № 15 , а саме виходу з ладу системи зливу умивальника. 
Відповідно до Припису ЖЕД -406 від 03 жовтня 2023 року ОСОБА_2 повідомлено, що остання повинна утримувати своє сантехнічне обладнання в належному санітарному та технічному стані, а саме усунути несправність сантехнічного обладнання для припинення затоплення квартири, що розташована нижче. У випадку невиконання припису, ЖЕД-406 буде змушена накласти адміністративний протокол з подальшим стягненням штрафу, згідно чинного законодавства в розмірі до 3-х неоподаткованих мінімумів громадян. 
Відповідач ОСОБА_2 , як особа, що зареєстрована та така, що проживає за адресою: АДРЕСА_4 , із зазначеним приписом ознайомлена, про що свідчить підпис останньої на приписі. 
Таким чином, з долучених до матеріалів справи документів, судом встановлено, що причиною залиття квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_3 є пошкодження внутрішньоквартирної мережі водопостачання (вихід з ладу системи зливу умивальника) в квартирі АДРЕСА_2 .
Відповідач вказаний факт не заперечувала, доказів протилежного не надала, відзив на позовну заяву не подала, таким правом не скористалась.
На підтвердження розміру завданої матеріальної шкоди позивачем надано звіт від 21 лютого
2025 року про оцінку розміру матеріального збитку (шкоди), завданого квартирі АДРЕСА_1 , складений оцінювачем ФОП « ОСОБА_4 » ОСОБА_4 на підставі договору від 11 лютого 2025 року № 00647/25 про проведення незалежної оцінки майна, укладеного з ОСОБА_1 . 
За результатами проведеної незалежної оцінки зроблено висновок, що розмір матеріального збитку завданого квартирі АДРЕСА_1 , з урахуванням фізичного зносу, становить 20 136,00 грн.
Жодних доказів, які б дали підстави поставити під сумнів звіт оцінювача, суду не надано, а тому суд вважає його належним допустимим та достовірним доказом розміру завданої позивачу майнової шкоди.
Суд також враховує, що відповідачем не надано доказів на спростування розміру матеріальної шкоди та не надано власного висновку про визначення розміру шкоди, з відповідним клопотанням про призначення експертизи відповідач також не зверталась, процесуальним правом не скористалась.
Відповідно до вимог статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Згідно зі статями 76, 77, 79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують, і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона (див. пункт 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19)).
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті
6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідачі не надали до суду належних та допустимих доказів того, що залиття відбулося з вини третіх осіб або взагалі з іншої квартири. Тобто, відповідачі не спростували презумпцію їх вини у заподіянні шкоди майну позивача та не надали безспірних доказів того, що шкода була спричинена не з їх вини. 
Відповідальність за завдану майну шкоду (відшкодування збитків) завжди несе винна особа, дії або бездіяльність якої призвели до певних наслідків, в даному випадку, до залиття. Той факт, що відповідач не є власником квартири АДРЕСА_2 , а лише зареєстрована за такою адресою, не звільняє її від відповідальності.
Крім того, відповідач не надала до суду належних та допустимих доказів того, що залиття відбулося внаслідок конструктивних, технологічних та інших недоліків, або з вини третіх осіб.
З огляду на викладене вимога позивача про стягнення з відповідача на її користь грошових коштів на компенсацію заподіяної матеріальної шкоди у розмірі 20 136,00 грн є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.
Що стосується вимоги про стягнення судових витрат суд зазначає таке.
Згідно із статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:
1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Згідно із частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).
У розумінні положень частини п`ятої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, провадження № 61-22131св19.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 грудня 2021 у справі № 927/237/20).
На підтвердження факту надання правової допомоги та розміру витрат на правничу допомогу представником позивача - адвокатом Євдоченко Н.Д., до матеріалів справи долучено: копію договору від 13 березня 2025 року № 6/25 про надання правничої допомоги, укладений між Адвокатським об`єднанням Євдоченко Н.Д. та ОСОБА_1, ордер від 13 березня 2025 року серії АІ № 1854720 на представництво ОСОБА_1, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 2916/10, копію Акту надання послуг від 13 березня 2025 року № 24 на суму 5 500,00 грн, копію платіжної інструкції від
15 березня 2025 року № 721932493.1 про сплату платником - ОСОБА_1 отримувачу - Адвокатське об`єднання Євдоченко Н.Д. грошових коштів у сумі 5 500,00 грн, призначення платежу: Правова допомога: підготовка позовної заяви. Рахунок # 25 від 13 березня 2025. 
Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо).
Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
У постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, провадження
№ 61-22131св19 судом також зроблено висновок, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).
Відповідач заяв про зменшення розміру витрати на правничу допомогу, або про відмову у стягнення таких витрат до суду не подала.
Оцінюючи надані стороною позивача докази на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу, співмірність витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, а також часом, необхідним та достатнім на їх виконання, з огляду на визначені практикою ЄСПЛ критерії, та виходячи із засад розумності та справедливості, а також враховуючи заперечення відповідача, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню витрати на правничу допомогу у розмірі 5 500,00 грн.
Витрати на оплату судового збору підтверджено квитанцією від 24 березня 2025 року № 0649-0883-6877-2993 на суму 1 211,20 грн. 
Крім того, відповідно до квитанції від 13 лютого 2025 року № 2306036178 та акту приймання передачі робіт з незалежної оцінки від 21 лютого 2025 року до договору від 11 лютого 2025 року № 00647/25 про проведення незалежної оцінки майна, вартість проведення оцінки матеріального збитку внаслідок залиття складає 3 500 грн.
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судові витрати покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Отже, у зв`язку задоволенням позову з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на проведення оцінки матеріального збитку внаслідок залиття у розмірі 3 500,00 грн та витрати на оплату судового збору у розмірі 1 211,20 грн.
На підставі викладеного, керуючись статтями 22, 23, 1166, 1167, 1192 ЦК України, статтями 12, 13, 81, 137, 141, 259, 280, 263-265, 353 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про відшкодування шкоди, - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 20 136,00 грн (двадцять тисяч сто тридцять шість гривень 00 копійок), 
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок), витрати на проведення оцінки матеріального збитку спричиненого залиттям у розмірі 3 500,00 грн (три тисячі п`ятсот гривень 00 копійок) та понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 5 500,00 грн (п`ять тисяч п`ятсот гривень 00 копійок). 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.
Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання зареєстровано за адресою:
 АДРЕСА_3 .
Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_4 .
Третя особа: ОСОБА_3 , дата народження - не відома, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 , місце проживання зареєстровано за адресою:
 АДРЕСА_3 .
Повне рішення суду виготовлено 01 липня 2026 року.

Суддя О.О. Хромова