ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
25.05.2026	Справа № 910/13269/25	

За позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» 
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Страхова група «ОБЕРІГ» 
про стягнення 4 003, 13 грн,
Суддя Я.А.Карабань
Без виклику представників сторін (судове засідання не проводилось). 

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Страхова група «ОБЕРІГ» про стягнення суми виплаченого страхового відшкодування у розмірі 4 003, 13 грн.
Позовні вимоги, з посиланням на ст. 22, 979, 993, 1166, 1187, 1191 Цивільного кодексу України та ст. 12, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обґрунтовані тим, що цивільна відповідальність власника транспортного засобу «Mitsubishi Lancer», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з вини водія якого трапилось ДТП, була застрахована позивачем на підставі полісу № ЕР.216206143, відповідачем на підставі полісу №ЕР.211880391 та Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на підставі полісу №АТ.003650678. Позивачем було виплачено власнику пошкодженого, внаслідок ДТП, транспортного засобу «Mercedes-Benz С200 CD І», реєстраційний номер НОМЕР_2 суму страхового відшкодування у розмірі 12 009, 39 грн. Оскільки позивач, ТДВ «СК «Альфа-Гарант» та відповідач є особами, відповідальними за спричинену у дорожньо-транспортній пригоді шкоду, та згідно з положеннями Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вони мають відповідати за вимогами потерпілої особи, в межах, передбачених договором обов`язкового страхування цивільної відповідальності, а саме у розмірі 4 003, 13 грн кожен.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.11.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в справі №910/13269/25. Розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).
17.11.2025 від представника позивача надійшла виписка банку, а також письмове підтвердження, що ціна позову не змінилась.
19.11.2025 від представника відповідача надійшов відзив на позов, у якому останній заперечує проти позову та, зокрема, зазначає, що позивач, у порушення вимог п. 4.3 Порядку виконання зобов`язань при настанні події, яка є страховим випадком за декількома внутрішніми договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, затвердженого протоколом Президії МТСБУ від 26.02.2020 року № 464/2020, не повідомив відповідача в письмовій формі про можливість прийняття рішення за заявою про страхове відшкодування, розмір оціненої шкоди та страхового відшкодування, який вона може виплатити. Також відповідач зазначає, що в порушення вимог абз. 3 п. 5.1. ст. 5 Порядку позивач до заяви про страхове відшкодування не долучив звіт про оцінку або висновок автотоварознавчого дослідження. Вказує, що оскільки страхове відшкодування було здійснено з порушеннями положень Порядку, у позивача відсутнє право на отримання страхового відшкодування від інших страховиків, які уклали чинні на момент настання страхового випадку по відношенню до того ж забезпеченого транспортного засобу внутрішні договори страхування. Зазначає, що своєю бездіяльністю позивач позбавив можливості участі відповідача в розслідуванні страхової справи та встановленні факту дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання, а також розміру заподіяної шкоди. Крім цього, відповідач вказує, що в обґрунтування розміру позовних вимог позивачем не надано жодної оцінки чи експертизи пошкодженого майна, а надано лише копію ремонтної калькуляції, тоді як на думку відповідача, ремонтна калькуляція жодним чином не може стати підґрунтям для здійснення розрахунку розміру страхового відшкодування в розмірі положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Також зазначає, що рішенням Національного банку України №460-рш від 31.12.2024 до відповідача було застосовано захід впливу у вигляді заборонення проведення будь-яких видаткових операцій за рахунками відповідача. Враховуючи зазначене, з 31.12.2024 відповідача було позбавлено права та фізичної можливості здійснювати будь-які видаткові операції (в тому числі виплати страхових відшкодувань). Отже, виконання зобов`язань відповідача перед позивачем стало неможливим, в силу рішення Національного банку України №460-рш від 31.12.2024 щодо заборонення проведення будь-яких видаткових операцій за рахунками відповідача. Крім цього, відповідач вказує, що оскільки з 03.01.2025 відповідач втратив членство в МТСБУ, а з 28.01.2025 Господарським судом міста Києва було відкрито провадження про ліквідацію відповідача, то з 03.01.2025 обов`язок виконання зобов`язань за відповідача перейшов до МТСБУ. Відтак, відповідачем не було порушено вимоги Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки в момент звернення позивача із регресною вимогою та позовною заявою обов`язок з виплати страхового відшкодування перейшов від відповідача до МТСБУ.
28.11.2025 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якій позивач не погоджується з доводами відповідача, викладеними у відзиві та, зокрема, зазначає, що на момент дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Mitsubishi Lancer», реєстраційний номер НОМЕР_1 , була застрахована позивачем на підставі полісу № ЕР.216206143, відповідачем на підставі полісу №ЕР.211880391 та Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на підставі полісу №АТ.003650678. ТДВ «СК «Альфа-Гарант» згідно полісу №АТ003650678 здійснило виплату страхового відшкодування в межах ліміту полісу та за вирахуванням суми франшизи в розмірі 803, 13 грн. Вказує, що позивач звернувся до відповідача із повідомленням про настання події за декількома внутрішніми договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за вих. № 35130-31 від 30.11.2023 та заявою №40960/35130/1 про виплату страхового відшкодування за вих.№15420/р від 24.09.2024, однак станом на дату подання позовної заяви до суду, страхове відшкодування відповідачем сплачено не було. Також зазначає, що позивач, ТДВ «СК «Альфа-Гарант» та відповідач є особами, відповідальними за спричинену в дорожньо-транспортній пригоді шкоду, та згідно з положеннями Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вони мають відповідати за вимогами потерпілої особи, у межах, передбачених договором обов`язкового страхування цивільної відповідальності. Крім цього, позивач вказує що загальний розмір страхового відшкодування, яке відповідач повинен сплатити на користь позивача складає: 12 009, 39 грн : 3 (3 страховика) = 4 003, 13 грн. 
Заперечення на відповідь на відзив матеріали справи не містять.
Враховуючи викладене вище, беручи до уваги відсутність будь-яких клопотань сторін, у яких останні заперечували проти розгляду даної справи по суті, а також зважаючи на наявність в матеріалах справи всіх документів та доказів, необхідних для повного, всебічного та об`єктивного її розгляду і вирішення цього спору, суд дійшов висновку про можливість вирішення по суті наведеної справи, призначеної до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення/виклику представників сторін (без проведення судового засідання), за наявними в ній матеріалами.
Відповідно до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України в разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.
При розгляді справи судом враховано частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка визначає право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

30.09.2023 о 12:50 год. у м. Дніпро сталася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля марки «Mitsubishi Lancer», реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 та автомобіля «Mercedes-Benz С200 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_2 .
Постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07.12.2023 у справі №932/9170/23 водія автомобіля «Mitsubishi Lancer», реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу.
На момент дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Mitsubishi Lancer», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 була застрахована в:
1) Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (позивача) полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР.216206143 (а.с. 23);
2) Товариства з обмеженою відповідальністю «Страхова група «ОБЕРІГ» (відповідача) полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР.211880391 (а.с. 26);
3) Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АТ.003650678 (а.с. 24).
Також на момент дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність власника пошкодженого траспортного засобу «Mercedes-Benz С200 CD І», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_2 , була застрахована в ТДВ «Експрес Страхування» полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №216062547 (а.с. 13).
28.11.2023 власник пошкодженого транспортного засобу «Mercedes-Benz С200 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_2 , звернувся до позивача із заявою про настання випадку та заявою про виплату страхового відшкодування, що підтверджується роздруківкою з електронної пошти позивача (а.с. 12).
30.11.2023 позивач звернувся до відповідача (help@oberig-sg.com) та Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» (info@alfagarant.com) з Повідомленням про настання події за декількома внутрішніми договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за вих. №35130-31 від 30.11.2023 (а.с. 27), у якому позивач повідомив останніх про те, що 30.09.2023 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Mitsubishi Lancer», д.р.н. НОМЕР_1 та автомобіля «Mercedes С200 CD І», д.р.н. НОМЕР_2 . Відповідно до даних МТСБУ, на дату ДТП відповідальність власника автомобіля Mitsubishi Lancer, д.р.н. НОМЕР_1 застрахована: 1. ПрАТ СК «ПЗУ Україна» за полісом ЕР.216205143. 2. ТОВ «СГ «ОБЕРІГ» за полісом №ЕР.211880391. 3. ТДВ «СК «Альфа-Гарант» за полісом №АТ.003650678. Також позивач, відповідно до Порядку виконання зобов`язань при настанні події, яка є страховим випадком за декількома внутрішніми договорами обов`язкового/ страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, затвердженого протоколом Президії МТСБУ №464/2020 від 26.02.2020 позивач запропонував відповідачу та Товариству з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант», за бажанням, долучитися до процесу врегулювання події, що підтверджується роздруківкою з електронної пошти позивача (а.с. 28).
З урахуванням протоколу технічною огляду КТЗ від 30.11.2023 (а.с. 16) та ремонтної калькуляції №35130 від 20.12.2023 (а.с.17-19) страховим актом позивача № 35130/2 від 09.01.2024 (а.с.20) вище наведену дорожньо-транспортну пригоду визнано страховим випадком та вирішено здійснити виплату страхового відшкодування у розмірі 12 009, 39 грн, з урахуванням суми франшизи в розмірі 2 600, 00 грн.
Відповідно до платіжної інструкції № 00109106 від 10.01.2024 позивач перерахував на рахунок власника пошкодженого, внаслідок ДТП, транспортного засобу «Mercedes-Benz С200 CD І», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 суму грошових коштів у розмірі 12 009, 39 грн (а.с. 22).
24.09.2024 позивач звернувся до відповідача із заявою №40960/35130/1 про виплату страхового відшкодування у розмірі 4 003, 13 грн, що підтверджується роздруківкою з електронної пошти позивача (а.с. 31).
04.11.2024 Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» перерахувало на рахунок позивача суму страхового відшкодування в розмірі 803, 13 грн, з урахуванням суми франшизи, згідно з полісом №АТ.003650678 у розмірі 3 200, 00 грн, що підтверджується довідкою позивача про зарахування коштів (а.с. 25).
Спір у даній справі виник у зв`язку з тим, що відповідач, як інший страховик винної в ДТП особи, всупереч вимогам Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та Порядку виконання зобов`язань при настанні події, яка є страховим випадком за декількома внутрішніми договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, затвердженого протоколом Президії МТСБУ від 26.02.2020 року № 464/2020, не відшкодував позивачеві частину вартості виплаченого страхового відшкодування, а тому позивач звернувся з даним позовом до суду про стягнення з відповідача суму страхового відшкодування у розмірі 4 003, 13 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Частинами 1, 2 статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Для здійснення відшкодування шкоди, що була отримана внаслідок використання джерел підвищеної небезпеки, насамперед необхідно встановити та підтвердити вину особи, що має відповідати за шкоду, у вчиненні такої дії, отже, цивільно-правова відповідальність за заподіяну шкоду, завдану внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, настає у разі наявності вини особи в цьому, незалежно від того, чи є в діях цієї особи склад адміністративного проступку чи злочину.
Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в постанові від 16.07.2018 по справі №910/20412/16.
Правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок.
Відповідно до ст.999 Цивільного кодексу України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування).
Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
За змістом Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми.
Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.
За змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.
Відповідно до статті 540 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні беруть участь кілька кредиторів або кілька боржників, кожний із кредиторів має право вимагати виконання, а кожний із боржників повинен виконати обов`язок у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.
Частиною 17.3 статті 17 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» унормовано, що при укладенні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності страхувальник зобов`язаний повідомити страховика про всі діючі договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладені з іншими страховиками, а також, за вимогою страховика, надати інформацію про всі відомі обставини, що мають істотне значення для оцінки страхового ризику.
Тобто законодавство України не встановлює заборони на укладення кількох договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності з різними страховиками щодо одного і того ж транспортного засобу та той самий період.
При цьому, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» також врегульовано діяльність Моторного (транспортного) страхового бюро України, яке згідно з пунктом 39.1 ст. 39 вказаного Закону є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Згідно з пп. а п. 7.2 Статуту Моторного (транспортного) страхового бюро України, затвердженого протоколом Загальних зборів членів МТСБУ №18 від 24.01.2005 та погодженого розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України №3470 від 01.02.2005 (який розміщений на офіційному веб-сайті МТСБУ), члени Бюро зобов`язані виконувати рішення та дотримуватись положень установчих та внутрішніх нормативних документів Бюро, затверджених органами управління Бюро відповідно до їх компетенції.
З метою врегулювання відносин між страховиками-членами МТСБУ з питання забезпечення здійснення страхового відшкодування при наявності декількох внутрішніх договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, які були чинним на момент дорожньо-транспортної пригоди, протоколом Президії Моторного (транспортного) страхового бюро України №464/2020 від 26.02.2020 був затверджений Порядок виконання зобов`язань при настанні події, яка є страховим випадком за декількома внутрішніми договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (надалі - Порядок).
Згідно з вказаним Порядком останній є внутрішнім нормативним документом МТСБУ, що є обов`язковим для виконання усіма членами МТСБУ і поширюється на врегулювання страхових випадків, інформація про настання яких отримана членами МТСБУ після 01.03.2020.
Пунктом 2.1 статті 2 Порядку визначено, що наявність на момент укладення внутрішнього договору страхування в єдиній централізованій базі даних МТСБУ відомостей про інші чинні внутрішні договори страхування, укладені по відношенню до того ж забезпеченого транспортного засобу, визнається достатнім доказом виконання страхувальником зобов`язання при укладенні внутрішнього договору страхування повідомити страховика про інші внутрішні договори страхування (обов`язки страхувальника, що передбачені пунктом 3 частини першої статті 989 Цивільного кодексу України та п. 17.3 ст. 17 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Як убачається з матеріалів справи, станом на дату ДТП (30.09.2023), цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Mitsubishi Lancer», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 (винного в ДТП) була застрахована трьома полісами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а саме в: 1) Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (позивача) полісом № ЕР.216206143 (а.с. 23); 2) Товариства з обмеженою відповідальністю «Страхова група «ОБЕРІГ» (відповідача) полісом №ЕР.211880391 (а.с. 26) та Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» полісом №АТ.003650678 (а.с. 24).
Отже, внаслідок настання страхового випадку - пошкодження транспортного засобу «Mercedes-Benz С200 CD І», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , у результаті ДТП, яка сталася 30.09.2023, у позивача, відповідача та Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант», як страховиків винної у ДТП особи, виник обов`язок по відшкодуванню потерпілій особі витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу.
За приписами п. 3.1 Порядку страховик при отриманні інформації про настання події, що містить ознаки страхового випадку за укладеним ним внутрішнім договором страхування, зобов`язаний (не залежно від наявності інших внутрішніх договорів страхування, укладених по відношенню до забезпеченого транспортного засобу, та черговості їх укладення) здійснити визначені Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» заходи для забезпечення своєчасного здійснення страхового відшкодування.
Пунктом 3.2 Порядку передбачено, що страховик, який отримав інформацію про подію, яка має ознаки страхового випадку за декількома внутрішніми договори страхування, для забезпечення участі усіх страховиків за такими договорами страхування повинен:
а) невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дати надходження інформації про страховий випадок, повідомити у письмовій формі (як правило, за допомогою електронної корпоративної пошти МТСБУ) інших страховиків, які внесли до єдиної централізованій базі даних МТСБУ відомості про інші внутрішні договори страхування, які є дійсними на дату настання події, що містить ознаки страхового випадку;
б) забезпечити можливість іншим страховикам, які також застрахували той самий об`єкт, приймати участь в розслідуванні страхового випадку (зокрема, у огляді наявних документів та пошкодженого (знищеного) майна);
в) повідомити у письмовій формі (як правило, за допомогою електронної корпоративної пошти МТСБУ) інших страховиків, які внесли до єдиної централізованій базі даних МТСБУ відомості про інші Внутрішні договори страхування, які є дійсними на дату настання події, що містить ознаки страхового випадку, про прийняте рішення та заплановану виплату страхового відшкодування не пізніше ніж за три робочі днів до дати її проведення.
Встановлені Порядком строки повідомлення інших страховиків за полісами про настання події, що містить ознаки страхового випадку, та про прийняте про рішення і заплановану виплату страхового відшкодування, мають на меті надання іншим страховикам за полісом можливості прийняти участь у розслідуванні страхової події та висловити свої заперечення з приводу визначеного розміру страхового відшкодування та / або прийнятого рішення про його виплату.
Як убачається з матеріалів справи, інформація про настання дорожньо-транспортної пригоди надійшла до позивача 28.11.2023, що підтверджується роздруківкою з електронної пошти позивача (а.с. 12), тоді як повідомлення про настання події за декількома внутрішніми договорами страхування було направлено відповідачу вже 30.11.2023 за вих. №35130-31, що підтверджується роздруківкою з електронної пошти позивача (а.с. 28).
Отже, позивач звернувся до відповідача у межах передбаченого Порядком триденного строку, а тому доводи відповідача про недотримання позивачем процедури повідомлення спростовуються матеріалами справи.
Крім цього, суд відхиляє як необґрунтовані доводи відповідача, що позивач, у порушення вимог Порядку виконання зобов`язань при настанні події, яка є страховим випадком за декількома внутрішніми договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, затвердженого протоколом Президії МТСБУ від 26.02.2020 року № 464/2020 не повідомив про можливість прийняття рішення щодо виплати страхового відшкодування, з огляду на таке.
Як установлено судом вище, 30.11.2023 позивач звернувся до відповідача (help@oberig-sg.com) та Товариства з обмеженою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» (info@alfagarant.com) з повідомленням про настання події за декількома внутрішніми договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за вих. №35130-31 від 30.11.2023 (а.с. 27), у якому повідомив останніх про те, що 30.09.2023 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Mitsubishi Lancer, д.р.н. НОМЕР_1 та автомобіля Mercedes С200, д.р.н. НОМЕР_2 . Відповідно до даних МТСБУ, на дату ДТП відповідальність власника автомобіля Mitsubishi Lancer, д.р.н. НОМЕР_1 застрахована: 1. ПрАТ СК «ПЗУ Україна» за полісом ЕР.216205143. 2. ТОВ «СГ «ОБЕРІГ» за полісом №ЕР.211880391. 3. ТДВ «СК «Альфа-Гарант» за полісом №АТ.003650678. Також позивач, відповідно до Порядку виконання зобов`язань при настанні події, яка є страховим випадком за декількома внутрішніми договорами обов`язкового/ страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, затвердженого протоколом Президії МТСБУ №464/2020 від 26.02.2020 запропонував, за бажанням, долучитися до процесу врегулювання події, що підтверджується роздруківкою з електронної пошти позивача (а.с. 28).
Так, oberig-sg.com - корпоративний домен, який використовують для робочих e-mail-адрес Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг». Крім цього, на офіційному сайті відповідача (https://uk.oberig-sg.com) зазначена електронна адреса для листування help@oberig-sg.com. Відтак направлення на вказану електронну адресу повідомлення за вих. №35130-31 від 30.11.2023 визнається судом належним повідомленням позивачем відповідача про настання 30.09.2023 події, що містить ознаки страхового випадку.
Враховуючи викладене, суд вважає, що позивачем було забезпечено можливість відповідача взяти участь у розслідуванні страхового випадку.
Одночасно, відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів того, що несвоєчасність повідомлення або будь-які дії позивача об`єктивно перешкодили відповідачу встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини її настання чи розмір заподіяної шкоди.
При цьому, матеріали справи не містять доказів звернення відповідача до позивача, для з`ясування обставин щодо розслідування страхового випадку, після направлення позивачем повідомлення про ДТП (яка сталася 30.09.2023) до моменту звернення позивачем до суду із даним позовом, зокрема, відповідачем, у порядку передбаченому ГПК України, на спростування доводів позивача, не надано суду доказів того, що він звертався із вимогою надати додаткові документи, ініціював проведення спільного огляду, заявляв клопотання про проведення експертизи, здійснював власний розрахунок збитків, повідомляв про незгоду із визначеним розміром шкоди, оспорював факт страхового випадку до моменту звернення позивача до суду, тощо (тобто фактично більше двох років відповідач ігнорував дане повідомлення позивача).
Суд зазначає, що з матеріалів справи вбачається, що відповідач був належним чином обізнаний про настання страхового випадку, мав достатній проміжок часу для реалізації своїх прав як страховика, однак жодних дій щодо врегулювання події, проведення власного дослідження чи спростування розміру шкоди не вчинив.
З огляду на відсутність звернень щодо розслідування страхового випадку після направлення позивачем повідомлення про ДТП, з урахуванням протоколу технічною огляду КТЗ від 30.11.2023 (а.с. 16) та ремонтної калькуляції №35130 від 20.12.2023 (а.с.17-19) страховим актом позивача № 35130/2 від 09.01.2024 (а.с.20) вище наведену дорожньо-транспортну пригоду визнано страховим випадком та вирішено здійснити виплату страхового відшкодування в розмірі 12 009, 39 грн, з урахуванням суми франшизи в розмірі 2 600, 00 грн.
Відповідно до платіжної інструкції № 00109106 від 10.01.2024 позивач перерахував на рахунок власника пошкодженого, внаслідок ДТП, транспортного засобу «Mercedes-Benz С200 CD І», реєстраційний номер НОМЕР_2 суму грошових коштів у розмірі 12 009, 39 грн (а.с. 22).
Відповідно до п. 5.1 Порядку виконання зобов`язань при настанні події, яка є страховим випадком за декількома внутрішніми договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, страховик, який на умовах, визначених цим Порядком, здійснив відшкодування, у разі, якщо визначений ним розмір шкоди не перевищує сукупного розміру страхових сум, за відповідну шкоду, за усіма чинними на дату страхового випадку внутрішніми договорами страхування, визнається особою, яка надала послуги з відшкодування збитків, і згідно з пунктом 36.4 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» має право на отримання страхового відшкодування від інших страховиків, які уклали чинні на момент настання страхового випадку по відношенню до того ж забезпеченого транспортного засобу внутрішні договори страхування.
Для реалізації зазначеного в цьому пункті права страховик, який на умовах, визначених цим Порядком, здійснив страхове відшкодування, має подати заяви про страхове відшкодування до решти зазначених страховиків.
Заява про страхове відшкодування та додатки до неї мають відповідати вимогам, передбачених статтею 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». До зазначеної заяви мають також додаватися докази настання страхового випадку, документи на підставі яких визначеного розмір шкоди і факт проведення страхового відшкодування заявником. У разі якщо заявник не погодив з усіма іншими страховиками розмір шкоди, то до заяви про страхове відшкодування за шкоду, заподіяну пошкодженням транспортного засобу, обов`язково долучається звіт про оцінку або висновок автотоварознавчого дослідження.
Отже, Порядок передбачає необхідність звернення до інших страховиків із заявою про виплату страхового відшкодування, яка повинна відповідати вимогам статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Як установлено судом вище, 24.09.2024 позивач звернувся до відповідача із заявою №40960/35130/1 про виплату страхового відшкодування за вих. №15420/р від 24.09.2024 у розмірі 4 003, 13 грн, що підтверджується роздруківкою з електронної пошти позивача (а.с. 31). 
Як убачається з переліку додатків до вказаної заяви та не заперечується відповідачем, до заяви №40960/35130/1 про виплату страхового відшкодування за вих. №15420/р від 24.09.2024 позивачем було додано: копію Повідомлення про настання страхового випадку, копія договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР.216206143, копію довідки НПУ (форма-2), копію заяви про страхове відшкодування, копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, копію посвідчення водія, копію акту огляду транспортного засобу, копію ремонтної калькуляції, копію фото додатків пошкодженого транспортного засобу, інформацію з електронного ресурсу МТСБУ щодо факту подвійного страхування, інформацію з електронного ресурсу МТСБУ щодо полісу «ОБЕРІГ», копію страхового акту, копію платіжного доручення та копію довіреності. 
Отже, позивач належним чином звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування вих. №15420/р від 24.09.2024, у якій просив здійснити відшкодування частки виплаченого страхового відшкодування відповідно до Порядку та положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Щодо посилань відповідача, що позивач до заяви про страхове відшкодування не долучив звіт про оцінку або висновок автотоварознавчого дослідження, а також що в обґрунтування розміру позовних вимог позивачем не надано жодної оцінки чи експертизи пошкодженого майна, а надано лише копію ремонтної калькуляції, тоді як на думку відповідача, ремонтна калькуляція жодним чином не може стати підґрунтям для здійснення розрахунку розміру страхового відшкодування в розмірі положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд зазначає таке.
Згідно з п. 5.2 Порядку розмір страхового відшкодування належного страховику, який здійснив виплату страхового відшкодування, від кожного з інших страховиків, які уклали чинні на момент настання страхового випадку інші внутрішні договори страхування по відношенню до того ж забезпеченого транспортного засобу, визначається з огляду на положення статті 540 Цивільного кодексу України (виконання зобов`язання, в якому беруть участь кілька боржників, визначається у рівній частці) за формулою: Ск = (Св - Сш/Кс) / (Кс-1) - Ф, де Ск - розмір страхового відшкодування (компенсації) належного страховику, який здійснив виплату страхового відшкодування від кожного іншого страховика; Св - розмір виплаченого заявником страхового відшкодування; Кс - кількість страховиків, які застрахували один об`єкт, на дату страхового випадку; Сш - розмір шкоди, заподіяної внаслідок страхового випадку; Ф - розмір франшизи, визначений страховиком до якого заявником подана заява про страхове відшкодування.
Відповідно до п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Зі змісту статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» випливає, що шкода, пов`язана з пошкодженням транспортного засобу, або шкода, заподіяної внаслідок страхового випадку, це витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.
У силу приписів ст.22, ст.29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у спорах, пов`язаних з відшкодуванням шкоди за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів норми Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є спеціальними.
Відповідно до ст.22, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», положень Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 №142/5/2092 (надалі - Методика), якщо для відновлення пошкодженого у ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (відповідач) відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу, у разі наявності підстав для його вирахування.
Так, з матеріалів справи убачається, що сума страхового відшкодування в розмірі 12 009, 39 грн, яку позивач визначив до виплати власнику пошкодженого транспортного засобу «Mercedes-Benz С200 CDI», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 розрахована позивачем за вирахуванням вартості ремонту з урахуванням зносу, а також за вирахуванням суми франшизи. Доказів необхідності застосування іншого значення коефіцієнту фізичного зносу відповідачем не надано.
На підтвердження розміру шкоди, заподіяної внаслідок страхового випадку, позивачем надано до суду протокол технічною огляду КТЗ від 30.11.2023 (а.с. 16) та ремонтну калькуляцію №35130 від 20.12.2023, проведену в програмно-технічному комплексі розрахунку «Audatex» (а.с.17-19). 
Відповідно до п.59 додатку 8 до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, програмний комплекс «Audatex» прямо віднесений до рекомендованих джерел для визначення вартості відновлювального ремонту транспортних засобів.
Визначення вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу в комп`ютерній програмі «Audatex» та виплата страхового відшкодування на підставі такої калькуляції є усталеною практикою, а відповідна калькуляція визнається судами належним доказом розміру завданого збитку, що підтверджується постановами Верховного Суду від 12.04.2023 у справі № 464/917/20, від 03.04.2019 у справі №758/4854/16-ц, від 05.09.2018 у справі №222/1/16-ц, від 24.04.2018 у справі №910/9030/17).
Суд зазначає, що сам по собі факт відсутності окремого звіту оцінювача не спростовує: факту настання дорожньо-транспортної пригоди, факту пошкодження транспортного засобу потерпілої особи, факту визнання події страховим випадком, факту здійснення позивачем страхової виплати, а також факту визначення розміру відновлювального ремонту на підставі протоколу огляду та ремонтної калькуляції.
При цьому відповідач, заперечуючи проти визначеного позивачем розміру суми страхового відшкодування, не надав суду, у порядку передбаченому ГПК України, жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних тверджень необґрунтованості такого розміру. Зокрема, відповідачем, на спростування доводів позивача, не було надано суду: контррозрахунку вартості відновлювального ремонту, висновку експерта, звіту суб`єкта оціночної діяльності, доказів завищення вартості запасних частин чи ремонтних робіт або доказів існування іншого розміру матеріального збитку. 
Фактично заперечення відповідача зводяться до неприйняття поданих позивачем документів без будь-якого належного спростування їх змісту доказами.
Суд також відхиляє як необґрунтовані доводи відповідача, що позивач, у порушення п.5.2. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженою спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 №142/5/2092 не було викликано представників відповідача для технічного огляду пошкодженого транспортного засобу, оскільки виклик заінтересованої особи для технічного огляду пошкодженого автомобіля не є імперативною вимогою, а забезпечується лише в разі наявності відповідної потреби, яку відповідач не зазначив та не обґрунтував, у зв`язку з чим заперечення в цій частині не приймаються судом до уваги.
Пунктом 5.3 Порядку передбачено, що страховик за внутрішнім договором страхування якого настала подія, що має ознаки страхового випадку, але проведення виплати страхового відшкодування здійснено згідно з цим Порядком іншим страховиком і розмір шкоди не перевищує загального розміру страхових сум, за відповідну шкоду, за усіма чинними на момент настання страхового випадку внутрішніми договорами страхування, зобов`язаний здійснити страхове відшкодування такому іншому страховику протягом 15 днів з дати отримання заяви про виплату страхового відшкодування та у розмірі, визначеному відповідно до пункту 5.2 цієї статті.
Враховуючи, що спірний транспортний засіб особи, яка винна у ДТП, яке сталося 30.09.2023, був забезпечений трьома страховиками за полісами: № ЕР.216206143 (у позивача), №ЕР.211880391 (у відповідача) та №АТ.003650678 (у Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант»), згідно вказаної у п. 5.2 Порядку формули у відповідача наявний обов`язок компенсувати позивачу виплачене страхове відшкодування в сумі 4 003, 13 грн (12 009, 39 : 3).
Як убачається з матеріалів справи, 24.09.2024 позивач звернувся до відповідача із заявою №40960/35130/1 про виплату страхового відшкодування за вих.№15420/р у розмірі 4 003, 13 грн, що підтверджується роздруківкою з електронної пошти позивача (а.с. 31).
З урахуванням п.5.3. Порядку, вказана сума мала бути сплачена відповідачем протягом 15 днів, з дати отримання заяви про виплату страхового відшкодування, отримання якої 24.09.2024 відповідачем не заперечується.
Отже, з огляду на дату одержання відповідачем заяви позивача про виплату страхового відшкодування №40960/35130/1, останній повинен був відшкодувати частину виплаченого страхового відшкодування позивачу в розмірі 4 003, 13 грн до 09.10.2024 включно.
Однак, відповідачем, у порядку передбаченому ГПК України, не надано суду доказів сплати позивачу частини суми страхового відшкодування в розмірі 4 003, 13 грн.
Крім цього, суд звертає увагу, що Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» (інший страховик винної у ДТП особи) визнало страховий випадок та 04.11.2024 здійснило виплату своєї частки страхового відшкодування, за вирахуванням суми франшизи, згідно з полісом №АТ.003650678 у розмірі 3 200, 00 грн, у розмірі 803, 13 грн (4 003, 13 грн - 3 200, 00 грн), що підтверджується довідкою позивача про зарахування коштів (а.с. 25).
Вказана обставина додатково підтверджує як факт наявності страхового випадку, так і обґрунтованість визначеного розміру шкоди.
Щодо доводів відповідача, що в момент звернення позивача із регресною вимогою та позовною заявою обов`язок з виплати страхового відшкодування перейшов від відповідача до МТСБУ, суд зазначає таке.
Рішенням Правління Національного банку України від 31.12.2024 «Про застосування до Товариства з додатковою відповідальністю «СТРАХОВА ГРУПА «ОБЕРІГ» заходу впливу у вигляді анулювання ліцензії на здійснення діяльності із страхування», відповідачеві, зокрема, анульовано ліцензію на здійснення діяльності із страхування, а також вирішено звернутися до господарського суду із заявою про відкриття ліквідаційної процедури відповідача.
Згідно з витягом із протоколу №70/2025 дистанційного засідання Загальних зборів членів МТСБУ від 03.01.2025 відповідача виключено з членів МТСБУ (з підстави анулювання ліцензії на здійснення діяльності із страхування).
Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.04.2025 позов Національного банку України задоволено повністю. Ліквідовано Товариство з додатковою відповідальністю «СТРАХОВА ГРУПА «ОБЕРІГ». Призначено ліквідатором Товариства з додатковою відповідальністю «СТРАХОВА ГРУПА «ОБЕРІГ» арбітражного керуючого Григор`єва Валерія Васильовича (свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого №310 від 12.03.2013). Встановлено, що кредитори мають право заявити свої вимоги до Товариства з додатковою відповідальністю «СТРАХОВА ГРУПА «ОБЕРІГ» протягом шести місяців з дня оприлюднення повідомлення про рішення щодо припинення юридичної особи, шляхом направлення їх ліквідатору Товариства з додатковою відповідальністю «СТРАХОВА ГРУПА «ОБЕРІГ» - арбітражному керуючому Григор`єву Валерію Васильовичу.
20.06.2024 набрав чинності Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №3720-IX (надалі - Закон №3720-IX), який введений в дію з 01.01.2025.
Частиною першою статті 43 Закону №3720-IX передбачено, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих здійснює регламентну виплату на умовах, визначених цим Законом, у разі заподіяння шкоди на території України, зокрема транспортним засобом, щодо якого на дату настання дорожньо-транспортної пригоди укладено внутрішній договір страхування із страховиком, який на дату подання заяви про регламентну виплату не мав права здійснювати обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності у зв`язку з припиненням членства в МТСБУ, і такий страховик (його правонаступник) із закінченням строку, визначеного цим Законом для прийняття рішення щодо здійснення страхової виплати, не прийняв відповідного рішення або прийняв рішення про здійснення страхової виплати, але не здійснив її, а також у разі відкриття провадження в справі про банкрутство такого страховика чи ліквідації такого страховика - для виконання його зобов`язань за внутрішніми договорами страхування (пункт 4).
Відповідно до частин першої, п`ятої статті 104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.
Оскільки, як установлено судом вище, передбачений строк виплати страхового відшкодування за страховим випадком від 30.09.2023 настав 09.10.2024 (заява позивача №40960/35130/1 від 24.09.2024), а запису про припинення відповідача до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань наразі не внесено, то суд вважає безпідставними посилання відповідача на положення статті 43 Закону №3720-IX.
Також суд звертає увагу, що припинення членства відповідача в МТСБУ відбулося лише 03.01.2025, тобто вже після виникнення спірних правовідносин, подання заяви про виплату страхового відшкодування та після настання у відповідача обов`язку щодо прийняття рішення за такою заявою.
Отже, на момент звернення позивача із заявою про виплату страхового відшкодування були відсутні передбачені частиною 1 статті 43 Закону №3720-IX підстави для здійснення регламентної виплати МТСБУ замість відповідача.
За таких обставин саме відповідач, як страховик, який прийняв на себе ризик цивільно-правової відповідальності страхувальника, є особою, на яку покладається обов`язок щодо участі у відшкодуванні шкоди в порядку, передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та Порядком виконання зобов`язань при настанні події, яка є страховим випадком за декількома внутрішніми договорами страхування.
Згідно із ч. 2-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Частиною 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Враховуючи викладене вище, оцінивши подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача частини суми виплаченого страхового відшкодування в розмірі 4 003, 13 грн.
Надаючи оцінку іншим доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.
Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. 
Аналогічна правова позиція викладена у постановах від 13.03.2018, від 24.04.2019, від 05.03.2020 Верховного Суду по справах № 910/13407/17, № 915/370/16 та № 916/3545/15.
Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 Господарського процесуального кодексу України. Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно із ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
З огляду на викладене вище, всі інші заяви, клопотання, доводи та міркування учасників судового процесу залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані, безпідставні та такі, що не спростовують висновків суду.
З огляду на наведені вище норми, враховуючи доведення позивачем своїх позовних вимог, а відповідачем не представлення суду більш вірогідних доказів, ніж ті, які надані позивачем, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 4 003, 13 грн страхового відшкодування.
Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.
Керуючись статтями 129, 233, 237 - 238, 240, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд
ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «СТРАХОВА ГРУПА «ОБЕРІГ» (03040, місто Київ, вулиця Васильківська, будинок 14, ідентифікаційний код 39433769) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (04053, місто Київ, вулиця Січових Стрільців, будинок 40, ідентифікаційний код 20782312) 4 003 (чотири тисячі три) грн 13 коп. страхового відшкодування та 3 028 (три тисячі двадцять вісім) грн 00 коп. судового збору.
3. Після набрання рішенням суду законної сили видати наказ.
4. Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до апеляційної інстанції у строки передбачені ст. 256 ГПК України.

Суддя Я.А.Карабань