САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ЧЕРНІВЦІ 
Справа № 725/2632/26 
Провадження №2/726/531/26 
Категорія 40 
РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18.05.2026 м. Чернівці 
Садгірський районний суд м. Чернівці у складі: головуючого судді Байцар Л. В., секретаря судового засідання Осипчук Ю.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ТзОВ «ФК «Фінтраст Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,- 
ВСТАНОВИВ :
ТзОВ «ФК «Фінтраст Капітал» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому просить суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №1544101 від 08.04.2024 року в розмірі 26125 грн; судові витрати у розмірі 2662,40 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 10 000 грн.
В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 08.04.2024 року між ТОВ «Слон Кредит» та ОСОБА_1 укладено Договір №1544101 про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого ТОВ «Слон Кредит» зобов`язується надати клієнту грошові кошти в гривні, а ОСОБА_1 зобов`язується оплатити кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання передбачені Договором.
Відповідно до п.1.3 Договору тип кредиту – кредит, сума кредиту складає 2500 гривень.
Згідно п.1.4 Договору строк кредиту 359 днів: з 08.04.2024 року по 03.04.2025 року, періодичність платежів зі сплати процентів кожні 10 днів.
На підставі погоджених умов, викладених в п.2.1 Договору ТОВ «Слон Кредит» надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на поточний рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № НОМЕР_1 , яку відповідачем вказано особисто під час укладення Договору.
Згідно умов договору сума кредиту складає 2500 грн., яка зарахована на платіжну картку № НОМЕР_1 , що підтверджується копією довідки платіжного провайдера ТОВ «Пейтек».
Також вказує на те, що відповідачка підписала договір за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «М943».
Посилається на те, що зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідачки відбулось через платіжну систему, на підставі укладеного Договору про організацію переказу грошових коштів №06062022-1 від 06.06.2022 року між ТОВ «Слон Кредит» та ТОВ «Пейтек».
Посилається на те, що ТОВ «Слон Кредит» свої зобов`язання перед відповідачкою за кредитним договором виконав надавши кредит в сумі 2500 грн. шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача.
13.08.2025 року між ТОВ «Слон Кредит», як клієнтом та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал», як фактором, укладено договір факторингу №13082025-1, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги за кредитним договором. Про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором ТОВ «Слон Кредит» повідомило відповідачку шляхом направлення на електронну пошту відповідачки зазначену при укладенні кредитного договору відповідного повідомлення. До ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» відповідно до укладеного договору факторингу перейшло право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 та за договором №1544101 від 08.04.2024 загальна сума заборгованості склала 26 125 грн., з якої заборгованість з тіла кредиту – 2500 грн., 22 375 грн. – заборгованість за відсотками, 1250 грн. – штрафні санкції. Враховуючи вищезазначене просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та стягнути з відповідача судові витрати.
Ухвалою Садгірського районного суду м. Чернівці від 22.04.2026 року відкрито провадження по справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Представник позивача ТзОВ «Фінтраст Капітал» Столітній М.М. в прохальній частині позову просить розглядати справу без участі позивача, не заперечує щодо винесення заочного рішення.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про час і місце судового розгляду повідомлялася належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням, яке міститься в матеріалах справи, про причини неявки до суду не повідомила, відзив на позов не подав.
Згідно положень ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Вивчивши матеріали справи, розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зважає на наступне.
Відповідно до ст.12-13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з вимогами ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
В свою чергу, положеннями ст.525-527 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами ст. 629 ЦК України.
Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Пунктом 3 статті 207 Цивільного кодексу України визначено, що використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Суд відзначає, що особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Частиною 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Такий правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договорів, укладених у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача.
Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28.04.2021 у справі №234/7160/20, від 01.11.2021 у справі №234/8084/20.
Як вбачається з матеріалів справи відповідач уклав договір про надання споживчого кредиту № 1544101 від 08.04.2024 з ТзОВ «Слон кредит» шляхом використання одноразового електронного ідентифікатора. Грошові кошти в сумі 2500,00 грн. перераховані на банківську платіжну картку відповідача НОМЕР_1 .
Відповідно до п. 1.4. договору такий укладено строком на 359 днів; періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 10 дні. Детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів, визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є Додатком №1 до цього Договору. Умовами договору передбачені (п.1.5.1.): стандартна процентна ставка -2,50 % в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 цього Договору. 
Пунктом 6.4.1. договору також передбачено, що у випадку невиконання та/або неналежного виконання споживачем зобов`язань щодо повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, споживач зобов`язаний сплатити Товариству штраф у розмірі 125,00 гривень на 4 (четвертий) день такого невиконання та/або неналежного виконання та в розмірі 25,00 гривень починаючи з 5 (п`ятого) дня за кожний день невиконання та/або неналежного виконання; економічна сутність штрафу - грошова сума, яку споживач повинен сплатити товариству у випадку порушення строків сплати кредиту та/або процентів; відповідно до ч.2 ст.546 ЦК України штраф є іншим видом забезпечення виконання зобов`язання. При цьому, база для розрахунку штрафу для цілей цього кредитного договору не використовується, оскільки штраф встановлено в абсолютному значені, як результат використання відповідної бази до укладення договору; порядок обчислення штрафу здійснюється відповідно до наступної формули: «розмір штрафу, встановлений за 4-ри дні порушення» + («розмір штрафу, що встановлений з 5-го дня» помножити на « кількість днів порушення, починаючи з 5-го дня»).
Відповідач в особистому кабінеті на сайті ТзОВ «Слон кредит» після ознайомлення з пропозицією (офертою) позичальника подав заявку на отримання кредиту, а згодом погодився з відповіддю (акцептом) про прийняття умов кредитного договору, тобто відбулося оформлення кредиту онлайн, що прирівнюється до підписання договору в паперовій формі власноручним підписом. Також кредитодавцем направлено відповідачу електронним повідомленням (SMS) одноразовий ідентифікатор М943, при введенні якого відповідач підтвердив прийняття умов зазначеного вище кредитного договору. При цьому, ознайомлення відповідача з паспортом споживчого кредиту на вищенаведених умовах також відбулося після підписання змісту цього документа одноразовим ідентифікатором М943.
Як передбачено ст. 598-599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) ст. 610 ЦК України.
Згідно з розрахунком заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором від 08.04.2024, який підписаний первісним кредитором ТзОВ «Слон кредит» позичальник заборгував 26 125 грн., з якої заборгованість з тіла кредиту – 2500 грн., 22 375 грн. – заборгованість за відсотками, 1250 грн. – штрафні санкції.
Отже, відповідачем умови кредитного договору не виконувалися належним чином, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитним договором, що дає суду підстави для задоволення позову, однак не в повному обсязі виходячи із такого.
Суд зазначає, що не може у повному обсязі погодитися із розрахованою ТзОВ «Слон кредит» сумою процентів відповідачу за кредитним договором від 08.04.2024 за ставкою 2,50% в день у межах встановленого та погодженого строку кредитування (правом на використання зниженої процентної ставки позичальник не скористався, що не заперечується Товариством у цьому позові), адже відповідно до п.17 «Перехідних та прикінцевих положень» Закону України “Про споживче кредитування” від 15.11.2016 № 1734-VIII, доповненого Законом № 3498-ІХ від 22.11.2023 (далі – Закони № 1734 та № 3498), протягом перших 120 днів після набрання чинності Законом № 3498 (з 24.12.2023) максимальний розмір денної процентної ставки за споживчим кредитом не може перевищувати 2,5%, а протягом наступних 120 днів - 1,5%. Перший з вказаного періодів тривав з 24.12.2023 до 21.04.2024, наступний - з 22.04.2024 до 19.08.2024.
Відповідно до приписів ч.5 ст.8 у чинній з 24.12.2023 редакції Закону України №1734 максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%. Процентна ставка за споживчим кредитом є істотною умовою договору. Умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими Законом № 1734, є нікчемними, тобто недійсним в силу цього закону. Відтак, починаючи з 20.08.2024 максимальний розмір денної процентної ставки за споживчими кредитами не може перевищувати 1%.
Отже, лише нараховані позивачем проценти за ставкою 2,5%/день відповідають законодавчим положенням у період з 08.04.2024 до 21.04.2024, тобто за повних 14 календарних днів. Нараховані відповідачу проценти за інші дні строку кредитування підлягають перерахунку виходячи із вищенаведених законодавчих положень з урахуванням встановлених максимальних денних процентних ставок.
Після перерахунку належна до сплати сума процентів складатиме 10 975,00 грн. (62.5х14+37.5х120+25х224) замість нарахованих первісним кредитором сум процентів в розмірі 22 375 грн.
Крім того, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог Товариства про стягнення з відповідача ОСОБА_1 штрафів на суму 1 250,00 грн. за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань виходячи з таких мотивів.
Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.
Тому при стягненні заявленої позивачем заборгованості необхідно керуватись чітко обумовленими між контрагентами кредитного договору умовами, в т.ч. графіком платежів та умовами договору, а не завуальованими, неоднозначними умовами, які дозволили кредитодавцю нарахувати непропорційно великі суми грошових коштів за користування кредитом поза чітко визначеним у договорі строком кредитування.
Одними із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч.1 ст. 3 ЦК України.
Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
Конституційний Суд України своєму рішенні (справа №1-12/2013) від 11.07.2013 за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" зазначив, що з огляду на приписи ч.4 ст. 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.
Відсутність позову про визнання недійсними умов кредитного договору як оспорюваного правочину чи заперечень щодо його умов не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішенні справи за позовом кредитора до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Відповідно до п.18 «Перехідних та прикінцевих положень» Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
У періоді нарахування відповідачу у справі неустойки діяв воєнний стан, уперше введений з 05 год 30 хв 24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану», який затверджений Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану №2102-ІХ від 24.02.2022», який неодноразово продовжувався й триває до сьогодні.
Тлумачення зазначеної вище норми матеріального закону свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань.
Ця особливість проявляється:
(1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування;
(2) в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит;
(3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Відповідний правовий висновок викладений, зокрема, у постанові Верховного Суду від 31.01.2024 у справі № 183/7850/22, який є обов`язковим для застосування.
Суд зазначав раніше у цьому рішенні, що передбачені п.6.4. кредитного договору положення про обов`язок позичальника сплатити штраф у разі невиконання та/або неналежного виконання ним зобов`язань щодо повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом розміщений у Розділі 6 «Відповідальність сторін», що ставить загалом під сумнів правомірність віднесення у завуальованій формі первісним кредитором цього платежу до складу інших видів забезпечення виконання зобов`язань згідно з приписами ст.546 ЦК України.
При цьому, необхідно зазначити, що штраф як різновид неустойки прямо передбачений нормами ст.549 ЦК України, проте його нарахування можливе лише у відсотках від суми невиконаного або несвоєчасно виконаного зобов`язання.
Розглядаючи спір в цій частині необхідно також звернути увагу на зміст підписаного сторонами паспорту споживчого кредиту, копію якого додано до матеріалів справи. Зокрема, Розділ 3 «Основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача» навпроти графи «Можливі види (форми) забезпечення кредиту» містить формулювання «Ні, без забезпечення у вигляді застави». Відповідна умова договору сформульовані кредитодавцем як очевидно сильнішою стороною цього договору та дозволяє суду тлумачити зміст правочину в цій частині як відсутність будь-яких видів забезпечення виконання зобов`язань у правовідносинах між кредитодавцем та позичальником, в тому числі й застави.
Зважаючи на викладене, нараховані позичальнику суми штрафу є мірою відповідальності за договором про споживчий кредит, від сплати якого ОСОБА_2 звільнена на підставі п. 18 «Перехідних та прикінцевих положень» ЦК України та які протиправно не списані первісним кредитором.
Питання відчуження первісним кредитором на користь ТзОВ «ФК «Фінтраст капітал» своїх прав до ОСОБА_1 за договором факторингу від 13.08.2025 не потребує детального дослідження судом з огляду на обставини цієї справи та враховуючи надані Товариством належні, допустимі і достатні докази з даного приводу.
Ураховуючи наведене, суд доходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь Товариства заборгованості на загальну суму 13 475 грн., яка включає борг за основною сумою (тілом) кредиту та частково зменшені відсотки за користування грошовими коштами кредитодавця в межах погодженого між сторонами строку кредитування.
Питання про розподіл судових витрат вирішити згідно з вимогами ст.141 ЦПК України, врахувавши необхідність стягнення з відповідача частини боргу від ціни позову (2662,4 грн * 13 475 грн /26 125 грн) - 1373, 24 грн. судового збору та (10000 грн * 13 475 грн /26 125 грн) 5 157 грн. витрат на правничу допомогу.
Приписами ч. 2 ст.137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.
У постанові від 28.09.2023 у справі № 686/13892/19 колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду зазначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Згідно з вимогами ст.137ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. У разі недотримання вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн. представник позивача надав суду: копію договору про надання професійної правничої допомоги, укладений між адвокатом Столітнім М.М. та позивачем в цій справі, копію ордера адвоката серії АІ №2148129 від 10.03.2026, копію рахунка №15977-10/03-2026 від 10.03.2026 з описом наданих послуг відповідно до договору про надання професійної правничої допомоги, в яких деталізовано кожен вид виконаних робіт та наданих послуг.
Надавши оцінку доказам щодо фактично понесених витрат позивачем на професійну правничу допомогу, врахувавши співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, зваживши на необхідність дотримання критерію розумності розміру понесених стороною витрат, суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу до 2 000,00 грн., оскільки такий розмір витрат на професійну правничу допомогу відповідатиме критерію обґрунтованості, розумності розміру витрат на правничу допомогу, з урахуванням конкретних обставин справи, її складності, необхідних процесуальних дій сторони.
Керуючись ст.263-265,268 ЦПК України,- 
ВИРІШИВ :
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст капітал» - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 , на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» суму заборгованості за кредитним договором № 1544101 від 08.04.2024 в розмірі 13 475 грн., з яких борг за основною сумою (тілом) кредиту - 2500 грн., сума процентів за користування кредитом - 10975,00 грн.
В іншій частині позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» судовий збір у розмірі 1373, 24 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 2 000,00 грн.
Рішення може бути оскаржене до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. 
Головуючий суддя 	Л. В. Байцар