УХВАЛА

10 червня 2026 року 
м. Київ

справа №380/11728/24
адміністративне провадження № К/990/26085/26 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Дашутіна І.В.,
суддів - Загороднюка А.Г., Соколова В.М.,
перевіривши касаційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на додаткове рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27 січня 2025 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04 червня 2026 року у справі № 380/11728/24 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,
установив:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , у якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у здійсненні перерахунку та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 06 червня 2022 року по 19 травня 2023 року (включно), грошової допомоги для оздоровлення за 2022, 2023 роки, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня відповідного календарного року, та множенням на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30 серпня 2017 року № 704;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 06 червня 2022 року по 31 грудня 2022 року, грошову допомогу на оздоровлення за 2022 рік з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2022 року, та множенням на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30 серпня 2017 року № 704, з урахуванням раніше виплачених сум із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 01 січня 2023 року по 19 травня 2023 року, грошову допомогу на оздоровлення за 2023 рік з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2023 року, та множенням на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30 серпня 2017 року № 704, з урахуванням раніше виплачених сум із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб;
- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 , які полягають у відмові скласти довідку про вартість речового майна, що належить до видачі ОСОБА_1 , а також нарахувати та виплатити йому грошову компенсацію за неотримане речове майно за період проходження військової служби останнього у військовій частині НОМЕР_1 по нормах забезпечення речовим майном;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 скласти довідку про вартість речового майна, що належить до видачі ОСОБА_1 за період з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення до виключення зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 виходячи із закупівельної вартості речового майна за цінами станом на 01 січня 2024 року;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за неотримане речове майно за період з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення до виключення зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 виходячи із закупівельної вартості речового майна за цінами станом на 01 січня 2024 року із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб. 
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 07 червня 2024 року відкрито провадження у цій справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 13 січня 2025 року позов задоволено.
У вказаному рішенні суд зазначив, що питання щодо судових витрат на професійну правничу допомогу буде вирішено в порядку, передбаченому частиною сьомою статті 139 та статтею 252 КАС України.
Представниця позивача адвокатка Олійник Олена Олегівна, 16 січня 2025 року, подала через підсистему «Електронний суд» заяву від 16 січня 2025 року про ухвалення додаткового рішення у справі, яка мотивована тим, що у зв`язку із наданням позивачу правничої допомоги його витрати становлять 12000,00 грн.
Додатковим рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 27 січня 2025 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04 червня 2026 року, заяву представниці позивача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в адміністративній справі задоволено частково.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 3500,00 грн витрат на правничу допомогу.
У стягненні решти витрат на професійну правничу допомогу відмовлено.
Не погодившись із додатковим рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 27 січня 2025 року та постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04 червня 2026 року у справі № 380/11728/24, військова частина НОМЕР_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу.
При вирішенні питання щодо можливості відкриття касаційного провадження за зазначеною касаційною скаргою Суд виходить з такого. 
Відповідно до статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Отже, за загальним правилом, питання розподілу судових витрат вирішується судом у судовому рішенні, яким закінчується розгляд справи. Разом з тим, КАС України передбачені випадки, коли суд може вирішити питання розподілу судових витрат після ухвалення рішення по суті позовних вимог, а саме: 1) якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат (частина третя статті 143); 2) у випадку постановлення ухвали про закриття провадження у справі, залишення позову без розгляду або ухвалення рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням суд вирішує питання про розподіл судових витрат не пізніше десяти днів з дня ухвалення відповідного судового рішення, за умови подання учасником справи відповідної заяви і доказів, які підтверджують розмір судових витрат (частина шоста статті 143); 3) якщо це питання не було вирішено (пункт 3 частини першої статті 252).
У таких випадках суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному статтею 252 цього Кодексу.
Згідно з частиною першою статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
У цій справі, суд першої інстанції розглянув справу за правилами спрощеного позовного провадження. Предмет спору цієї справи не містить ознак, за яких її не можна було розглядати за правилами спрощеного провадження.
Так, предметом касаційного оскарження є додаткове рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27 січня 2025 року та постанова Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04 червня 2026 року у цій справі.
Верховний Суд зазначає, що оскільки додаткове судове рішення після його ухвалення стає частиною судового рішення по суті позовних вимог, відповідно, порядок його оскарження є таким, що і для рішення по суті, оскільки вирішує питання, які не пов`язані із вимогами адміністративного позову, але в обов`язковому порядку мають бути вирішені судом, та які безпосередньо пов`язані із вимогами адміністративного позову.
Таким чином, при вирішенні питання про можливість відкриття касаційного провадження за скаргою на додаткове судове рішення вирішальним є питання можливості касаційного оскарження судового рішення по суті позовних вимог.
Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Наведене означає, що положеннями пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України передбачено можливість перегляду, як виняток, судового рішення, що не підлягає касаційному оскарженню судом касаційної інстанції у разі, якщо автором касаційної скарги зазначені випадки, передбачені підпунктами «а» - «г» цієї норми та викладені підстави, визначені частиною четвертою статті 328 КАС України.
Доведення зазначених обставин та, відповідно, права на касаційне оскарження судових рішень у справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження, покладається на особу, яка подає касаційну скаргу.
У касаційній скарзі скаржник не навів жодної з підстав, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.
Скаржником не зазначено фактів наявності значного суспільного інтересу, а також виняткового значення й того, що рішення у цій справі, у контексті індивідуальних ознак цього спору, тягне за собою наслідки, які мають самобутню своєрідність, особливості, характерні виключно для особи, яка подає касаційну скаргу.
Враховуючи, що постанова Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04 червня 2026 року, якою переглянуте додаткове рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27 січня 2025 року у цій справі, з моменту її прийняття стала невід`ємною частиною основного судового рішення, а скаржник не посилається на жоден із випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, колегія суддів вважає, що підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
На підставі вищенаведеного та керуючись статтями 252, 328, 333 КАС України,
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою військової частини НОМЕР_1 на додаткове рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27 січня 2025 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04 червня 2026 року у справі № 380/11728/24 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити дії.
Копію цієї ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та оскарженню не підлягає.

Головуючий І. В. Дашутін
Судді А. Г. Загороднюк
В. М. Соколов