Справа № 576/868/26
Провадження № 2/576/509/26

Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

05 травня 2026 року м. Глухів

Глухівський міськрайонний суд Сумської області у складі
головуючого судді	Усенко Л.М.	
секретар судового засідання	Бірюк О.І.	
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу	№ 576/868/26 	
позивач  	ОСОБА_1 	
відповідач	Есманьська селищна рада	
про	визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини	
учасники справи та представники:	  	
позивач	ОСОБА_1 	
представник відповідача	не з`явився	

ВСТАНОВИВ:
20.03.2026 позивач звернулась до суду із позовом до Есманьської селищної ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її бабуся ОСОБА_2 . Після її смерті залишилася спадщина у вигляді земельних ділянок, які розташовані на території Студеноцької сільської ради Шосткинського (колишнього Глухівського) району Сумської області. За життя бабуся заповіту не склала. Донька померлої та мати позивача - ОСОБА_3 , померла раніше. ОСОБА_1 . На момент смерті ОСОБА_2 проживала разом із позивачем, а тому ОСОБА_1 вважала себе такою, що прийняла спадщину автоматично. Інших спадкоємців за законом немає, спадщина не визнана відумерлою. На час смерті бабусі бабусі позивач не переймалася оформленням спадщини, бо вважала себе належним єдиним спадкоємцем за законом, який в будь-який час зможе оформити спадщину без проблем. 
В січні 2026 року звернулась до нотаріальної контори для подання заяви про прийняття спадщини, де їй було роз`яснено, що строки для подання відповідної заяви пропущені, і тому їй необхідно звернутись до суду з цим питанням. 
Вважає, що пропуск строку для подачі заяви про прийняття спадщини стався з поважної причини, її юридичної необізнаності стосовно строків оформлення спадкових справ, її упевненості, що це можна зробити в будь-який час за умови спільного проживання із спадкодавцем. Тим паче, що позивач є хворобливою людиною і часто знаходиться на лікуванні і після смерті бабусі також проходила певний курс лікування, тому навіть не мала змоги звернутись до органів нотаріату для роз`яснення її прав та обов`язків стосовно прийняття спадщини. Наголосила також на тому, що спору про спадкування немає, спадщина не визнана відумерлою, а тому вона має право на прийняття спадщини як спадкоємець за законом. Із заявою про відмову від спадщини в нотаріальну контору не зверталася, а інших спадкоємців, які б прийняли спадщину після смерті бабусі немає.
Тому просить суд визначити для неї додатковий строк тривалістю в два місяці для подання заяви про прийняття спадщини в органи нотаріату, що відкрилася після смерті бабусі, ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Ухвалою судді Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 23.03.2026 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою суду від 09.04.2026 підготовче провадження закрито.
ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Пояснила, що після смерті бабусі залишилась спадщина у вигляді «паїв» та житлового будинку у АДРЕСА_1 , який був зруйнований внаслідок бойових дій восени 2025. ЇЇ мати померла раніше бабусі. Спадкоємцями, крім позивача, є її брат та сестра, і ще тітка, яка давно проживає в рф. Ніхто з них спадщину не прийняв і не має такого наміру. Позивач із родиною раніше теж проживала у АДРЕСА_2 . Зараз вони вимушені були переїхати і знімати житло у м. Глухові, тому їм потрібні гроші. Своєчасно не займалась питанням прийняття спадщини, з бабусею не проживала. З якої причини сказати не може, але у с. Студенок нотаріуса немає, а в неї господарство. Також після смерті бабусі хворіла. 
Відповідач в судове засідання представника не направив. До початку розгляду справи від нього надійшла заява про визнання позовних вимог та розгляд справи без участі представника селищної ради (а.с. 24).
Заслухавши пояснення позивача, безпосередно дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступного.
ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Студенок Глухівського району Сумської області померла ОСОБА_2 (а.с. 9). 
Після її смерті відкрилася спадщина на земельну ділянку площею 0,77 га на території Студеноцької сільської ради Глухівського району Сумської області для ведення особистого селянського господарства. Зазначене підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії Р3 № 700010 (а.с. 15). 
Донька ОСОБА_2 та одночасно мати позивача – ОСОБА_3 (а.с. 4, 5, 6-7), померла раніше ОСОБА_2 – ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 8).
Згідно довідки Есманьської селищної ради Милка Г.І. на час смерті була зареєстрована та проживала однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_1 , разом з онукою – ОСОБА_1 . Заповіт від імені померлої ОСОБА_2 . Студеноцькою сільською радою не посвідчувався (а.с. 12). 
За відомостями реєстру Есманьської територіальної громади з 29.08.1998 і щонайменше по 04.09.2024 (дата формування довідки) позивач ОСОБА_1 зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 (а.с. 3).
Приватний нотаріус Шосткинського районного нотаріального округу Янкова Є.О. своєю довідкою на усне звернення громадянина повідомила позивачу, що нею пропущений строк для прийняття спадщини, видача свідоцтва про право на спадщину неможлива (а.с.).
Станом на 15.01.2026 спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_2 у Спадковому реєстрі не зареєстровані. Відомості про заповіти/спадкові договори у Спадковому реєстрі також відсутні (а.с.).
У період з 11.12.2009 по 21.12.2009 позивач ОСОБА_1 лікувалась у денному стаціонарі (а.с. 14). 
Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).
За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).
Згідно з частинами першою, другою статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи, а часом відкриття спадщини є день смерті особи.
Відповідно до частини першої статті 1269, частини першої статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (частина перша статті 1272 ЦК України).
Частиною третьою статті 1272 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
Відтак, якщо спадкоємець пропустив строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду із позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. За конкретних обставин кожної справи пропуск строку для прийняття спадщини суд має оцінювати з урахуванням тривалості такого пропуску та загальних засад цивільного законодавства, як-то розумність, добросовісність та справедливість.
Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо:
1) спадкоємець пропустив строк для прийняття спадщини; 2) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 3) ці обставини визнані судом поважними.
Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Зазначена правова позиція є сталою у судовій практиці - зокрема, висловлена Верховним Судом України у постановах від 26 вересня 2012 року у справі № 6-85цс12, від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15, і підтримана Верховним Судом, зокрема у постановах від 28 лютого 2018 року у справі № 318/1037/15-ц (провадження № 61-4630св18), від 21 жовтня 2019 року у справі № 662/1724/18 (провадження № 61-9300св19), від 24 січня 2020 року у справі № 192/1663/17 (провадження № 61-7193св19), від 21 квітня 2022 року у справі № 296/12109/18 (провадження № 61-17211св21), від 17 серпня 2023 року у справі № 626/274/22 (провадження № 61-8694св23), від 20 березня 2024 року у справі № 545/1231/23 (провадження № 61-16142св23), від 19 грудня 2024 року у справі № 553/6658/22 (провадження № 61-1827св24), від 12 березня 2025 року у справі № 305/2078/23 (провадження № 61-1015св25), від 05 листопада 2025 року у справі № 202/8070/23 (провадження № 61-12227св24), від 29 квітня 2026 року у справі № 161/2328/25 (провадження № 61-1663св26).
При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, визначеного статтею 1270 ЦК України, суд повинен враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку, з урахуванням встановлених судом фактичних обставин справи.
З урахуванням фактичних обставин конкретної справи поважними причинами пропуску строку суд може визнати, зокрема: 
1) тривалу хворобу спадкоємця; 
2) велику відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем розташування спадкового майна; 
3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 
4) перебування спадкоємця на строковій службі у складі Збройних Сил України тощо (пункт 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23 (провадження № 14-50цс24)).
У постановах від 17 березня 2021 року у справі № 638/17145/17 (провадження № 61-17764св20), від 22 березня 2023 року у справі № 361/8259/18 (провадження № 61-9796св22) Верховний Суд наголосив, що суд не може визнати поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, брак коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо.
Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, першорядно, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати обєктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.
Велика Палата Верховного Суду у вищевказаній постанові від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23 (пункт 58) зазначила, що суди мають враховувати, що безпідставне надання додаткового строку для прийняття спадщини є порушенням правової визначеності як елемента правовладдя (верховенства права) та є незаконним втручанням у права спадкоємців, які прийняли спадщину, а у разі відсутності таких спадкоємців - в інтереси територіальної громади, яка має право на визнання спадщини відумерлою.
Після закінчення строку, передбаченого ЦК України для подання заяви про прийняття спадщини, право спадкоємця на прийняття/відмову від прийняття спадщини є реалізованим, а його результат не підлягає зміні у звязку з обставинами, які залежали від самого спадкоємця, до яких, зокрема, входить пасивна поведінка спадкоємця, який усвідомлює чи повинен усвідомлювати (у звязку зі своєю спорідненістю зі спадкодавцем та відсутністю спадкоємців попередньої черги, закликаних до спадкування) наявність в нього права на спадкування.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам загалом, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який є у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
Верховний Суд наголошує, що обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
Перебіг строку прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 тривав з 16 червня 2009 року до ІНФОРМАЦІЯ_4 включно.
ОСОБА_1 лише 15 січня 2026 року звернулася до приватного нотаріуса Шосткинського районного нотаріального округу Янкової Є.О. В. із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її баби ОСОБА_2 .
Довідкою на усне звернення ОСОБА_1 приватний нотаріус повідомила заявнику, що нею пропущений строк для прийняття спадщини, встановлений ст. 1270 ЦК України, видача свідоцтва про право на спадщину неможлива. 
Позивачка вважає, що вона пропустила строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, через її юридичну необізнаність стосовно строків оформлення спадкових справ, її упевненості, що це можна зробити в будь-який час за умови спільного проживання із спадкодавцем. Тим паче, що позивач є хворобливою людиною і часто знаходиться на лікуванні і після смерті бабусі також проходила певний курс лікування, тому навіть не мала змоги звернутись до органів нотаріату для роз`яснення її прав та обов`язків стосовно прийняття спадщини.
З огляду на обставини справи, суд зазначає, що факт усвідомлення позивачем її права на спадкування за законом як спадкоємця першої черги спадкування поряд із вказаними нею причинами для пропуску строку для прийняття спадщини, за умови невжиття нею активних дій щодо прийняття спадщини протягом передбаченого ЦК України строку, не свідчить про виникнення в неї обєктивних обставин, які унеможливили або істотно ускладнили своєчасне звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у відведений ЦК України строк.
Однією із причин поважності пропуску строку для прийняття спадщини ОСОБА_1 вказує її хворобливість, проходження курсу лікування після смерті ОСОБА_2 . Як доказ цих обставин позивач надала копію виписки з історії хвороби, засвідчену печаткою лікаря, але без відомостей про медичний заклад, з якої вбачається, що протягом 10 днів у грудні 2009 року ОСОБА_1 лікувалась у денному стаціонарі.
Вказаний доказ є недостатніми, оскільки охоплює лише незначний період строку, відведеного законом на прийняття спадщини.
Як зазначив Верховний Суд у постанові від 17 грудня 2021 року у справі № 369/6254/19-ц (провадження № 61-15447св21), факт перебування на лікуванні в закладі охорони здоров`я у всіх випадках не може вважатися безумовною підставою для визначення додаткового строку. Важливими у цьому аспекті є тривалість стаціонарного лікування та ступінь захворювання.
У постанові від 13 квітня 2022 року у справі № 373/118/20 (провадження № 61-20156св21) Верховний Суд дійшов висновку, що нетривале перебування позивача на амбулаторному, а не стаціонарному лікуванні не є у розумінні частини третьої статті 1272 ЦК України тими перешкодами, які унеможливлювали звернення позивача до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини як за місцем знаходження спірного майна, так і за місцем свого проживання. Отже, у позивача не було обєктивних, непереборних, істотних труднощів подати заяву про прийняття спадщини у встановлений законом строк, у звязку з чим Верховний Суд скасував оскаржувані судові рішення у цій справі та ухвалив нове про відмову в задоволенні позову.
З огляду на викладене, обставини перебування ОСОБА_1 на лікуванні у денному стаціонарі не можуть бути визнані поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини, оскільки таке лікування було нетривалим та мало місце майже за місяць до закінчення встановленого законом шестимісячного строку, а докази її перебування на стаціонарному лікуванні, яке б створювало об`єктивні й непереборні перешкоди для звернення до нотаріуса, у матеріалах справи відсутні. Також відсутні в матеріалах справи докази будь-якого лікування позивача після закінчення строку для прийняття спадщини, але до моменту звернення до нотаріуса. 
При цьому матеріалами справи беззаперечно не підтверджується факт спільного проживання позивача із спадкодавцем на момент смерті останньої. Так, у довідці Есманьської селищної ради вказано, що ОСОБА_2 на час смерті була зареєстрована та проживала однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_1 , разом з онукою – ОСОБА_1 .
Однак,за відомостями реєстру Есманьської територіальної громади ОСОБА_1 з 29.08.1998 і щонайменше по дату формування довідки - 04.09.2024 зареєстрована за іншою адресою: АДРЕСА_2 . 
Враховуючи те, що довідки відповідальних органів містять різну інформацію про місце реєстрації позивача, судом здійснено запит до Єдиного державного демографічного реєстру, за відомостями якого ОСОБА_1 з 29.08.1998 зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 .
Таким чином, позивач та спадкодавець не були зареєстровані за спільною адресою, що підтверджується відомостями реєстру Есманьської територіальної громади, відповіддю з Єдиного державного демографічного реєстру та не заперечується позивачем. Одночасно з цим, в матеріалах справи немає жодного доказу на підтвердження факту постійного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на момент смерті останньої.
Отже, з урахованням того, що згідно сталої позиції Верховного Суду суд не може визнати поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, а факт тривалої хвороби спадкоємця не знайшов свого підтвердження, суд не може прийняти визнання позову відповідачем та приходить до висновку про відмову у задоволенні позову. 
Керуючись статтями 12, 13, 83, 89, 133, 141, 258, 259, 265 Цивільного процесуального кодексу України, суд 

ВИРІШИВ:
У задоволенні позову відмовити. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду черезГлухівський міськрайонний суд Сумської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повне судове рішення складене 05 травня 2026 року.

Суддя      Л.М. Усенко