МИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 945/2435/25
Провадження № 1-кп/945/424/26
Вирок
Іменем України

12 травня 2026 року Миколаївський районний суд Миколаївській області в складі
головуючого-судді    ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря судового засідання  ОСОБА_2 ;
прокурора     ОСОБА_3 ;
потерпілого  ОСОБА_4 (який брав участь у судовому засіданні дистанційно з приміщення Державної установи «Вознесенська виправна колонія № 72»); 
захисника     ОСОБА_5 ;
обвинуваченого    ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12025152260000302 від 08 вересня 2025 року за обвинуваченням: 
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Миколаєва, з середньою освітою, не працюючого, одруженого, який має на утриманні неповнолітнього сина та повнолітнього сина з інвалідністю, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше несудимого,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, 
встановив:
Суд визнав доведеним, що 08.09.2025 приблизно о 16 годині, ОСОБА_6 разом зі своєю дружиною ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , рухаючись на транспортному засобі «ВАЗ» білого кольору, більш точну марку та модель в ході досудового розслідування не встановлено, прибули в с. Чумаки Миколаївського району Миколаївської області та в подальшому прямували в бік с. Безводне Миколаївського району Миколаївської області, з метою зустрічі із ОСОБА_4 , для розв`язання раніше виниклого конфлікту.
Під час руху на вищезазначеному транспортному засобі ОСОБА_6 разом зі своєю дружиною ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , помітили автомобіль марки «Peugeot», державний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_9 , на передньому пасажирському сидінні якого перебував ОСОБА_4 , який рухався по вул. Степовій в с. Чумаки Миколаївського району Миколаївської області. ОСОБА_6 , подаючи характерні знаки руками, почав зупиняти автомобіль марки «Peugeot», д.н.з. НОМЕР_1 , на передньому пасажирському сидінні якого перебував ОСОБА_4 та яким керував ОСОБА_9 . 
Після зупинки вищезазначеного транспортного засобу, під час спілкування між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , а також ОСОБА_8 , на ґрунті раніше виниклих неприязних відносин, виникла сутичка. У цей час ОСОБА_6 , помітив на підлозі біля передніх пасажирських дверцят автомобіля марки «Peugeot», державний номер НОМЕР_1 сумку ОСОБА_4 , після чого у ОСОБА_6 раптово виник злочинний умисел на незаконне відкрите викрадення чужого майна.
Реалізуючи раптово виниклий злочинний умисел, направлений на незаконне відкрите викрадення майна належного ОСОБА_4 , переслідуючи корисливий мотив та мету власного незаконного збагачення ОСОБА_6 , усвідомлюючи, що його дії носять відкритий характер та вчиняються у присутності ОСОБА_4 , достовірно знаючи про введення в Україні воєнного стану, взяв до рук вищезазначену сумку ОСОБА_4 , після чого з бокової кишені зазначеної сумки, в присутності ОСОБА_4 , дістав грошові кошти у сумі 8000 гривень та мобільний телефон «MEIZU» срібного кольору, вартістю 955 гривень, які належать ОСОБА_4 .
Після вказаних дій ОСОБА_6 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд. Такими своїми діями ОСОБА_6 спричинив ОСОБА_4 майнову шкоду на загальну суму 8 955 гривень.
Обвинувачений ОСОБА_6 , будучи допитаним у судовому засіданні, свою вину у пред`явленому йому обвинуваченні визнав. ОСОБА_6 пояснив суду, що він знайомий з ОСОБА_4 вже якийсь час, при цьому, ОСОБА_4 працював в ОСОБА_6 , і оскільки йому не було де жити, то 2 дні ОСОБА_4 жив також в ОСОБА_6 і їв за рахунок обвинуваченого. У вересні 2025 року ОСОБА_6 прокинувся та виявив відсутність ОСОБА_4 . Також, ОСОБА_6 вказує на те, що біля гаражу в нього була мідь приблизно 30 кг – це приблизно 10000-11500 гривень. ОСОБА_6 поїхав на пункт прийому металобрухту, але ОСОБА_4 там не було. ОСОБА_6 спитав у людей про ОСОБА_4 та вони почали переслідувати автомобіль, на якому рухався останній. Разом з обвинуваченим ОСОБА_6 була його дружина ( ОСОБА_7 ) та раніше незнайомий йому чоловік ( ОСОБА_8 ).
У той час, коли зупинили автомобіль з ОСОБА_4 , обвинувачений підійшов та запитав потерпілого чого він так вчинив та запитав де метал; ОСОБА_4 відповів, що здав метал. На запитання ОСОБА_6 де гроші, ОСОБА_4 повідомив, що у сумці. ОСОБА_6 забрав гроші – 8000 грн., з цих грошей розрахувався з таксистом, який віз ОСОБА_4 . Стосовно решти суми ОСОБА_4 вказав забрати телефон, який був у сумці. ОСОБА_6 щиро кається у вчиненому, вказує на те, що в ситуації, що склалася йому слід було звертатися до поліції; ОСОБА_6 всіляко сприяв розслідуванню, самостійно приїхав та повернув гроші та телефон.
Потерпілий ОСОБА_4 , будучи допитаним у судовому засіданні, надав суду такі показання. За фактом свого звернення на лінію 102, то ОСОБА_4 повідомив суду, що в останній місяць літа, він звертався на лінію 102 з приводу того, що ОСОБА_6 у потерпілого забрав гроші та мобільний телефон. У той же час, у судовому засіданні ОСОБА_4 вказав, що ніхто в нього речі не забирав, а він сам їх віддав. ОСОБА_4 вказує на те, що він жив, пив та працював у ОСОБА_6 , а потім вкрав мідь, яку здав за 11500 гривень. ОСОБА_6 знайшов ОСОБА_4 та забрав свої гроші, однак з цієї суми лишилося десь 7-8 тисяч, а тому за решту грошових коштів ОСОБА_4 віддав ОСОБА_6 свій мобільний телефон. Свій мобільний телефон ОСОБА_4 віддав ОСОБА_6 , оскільки розумів, що він не правий, а повідомлення до поліції подав з неправильною метою, і взагалі, під час цих подій ОСОБА_4 був у стані алкогольного сп`яніння.
Свідок ОСОБА_10 , будучи допитаним у судовому засіданні, надав суду такі показання. Свідок знайомий, як з потерпілим ОСОБА_4 так і з обвинуваченим ОСОБА_6 . Раніше, свідок продавав ОСОБА_4 телефон, за який останній розрахувався не одразу, а пізніше. Будь-яких претензій до ОСОБА_4 свідок не має.
Свідок ОСОБА_9 , будучи допитаним у судовому засіданні, надав суду такі показання. Свідок не знайомий з потерпілим, а обвинуваченого бачив один раз. Свідок працював в таксі, і у перший робочий день, точної дати він не пам`ятає, у 2025 році чоловік ( ОСОБА_4 ) замовив таксі. На повороті був автомобіль ВАЗ2108 і біля нього перебувало троє людей: жінка, чоловік та ще один чоловік ( ОСОБА_6 ). ОСОБА_9 зупинився, при цьому пасажир заперечував та просив їхати далі. Ці люди хотіли побалакати з пасажиром ( ОСОБА_4 ), якого віз свідок. Була розмова про гроші; пасажира били. ОСОБА_9 не дуже зрозумів, що відбувається, а тому споглядав і не викликав поліцію, та просив, щоб його автомобіль не постраждав; пізніше ОСОБА_9 чув, що мова йшла про те, що ОСОБА_4 вкрав ці кошти. ОСОБА_9 перебував спереду автомобіля, ближче до лівої сторони. У цей момент ті люди взяли сумку пасажира, в якій були гроші та усі речі пасажира. Добровільно ОСОБА_4 речі не віддавав. Про телефон свідок не пам`ятає. ОСОБА_6 дістав з сумки грошові кошти та розрахувався з ОСОБА_9 ; частина грошових коштів залишилася в ОСОБА_6 і він поклав ці гроші в кишеню. ОСОБА_4 , за допомогою чоловіка та жінки, вийшов з машини та почав бігти. ОСОБА_4 били по черзі і жінка, і чоловік і ОСОБА_6 .
Свідок ОСОБА_7 , будучи допитаною у судовому засіданні, надала суду такі показання. Свідок є дружиною обвинуваченого ОСОБА_6 , а потерпілий ОСОБА_4 проживав у свідка ОСОБА_7 та обвинуваченого, оскільки ОСОБА_4 ніде було жити, то останній жив та виконував певну роботу у ОСОБА_11 , а вони його кормили та давали гроші. Вранці, коли прокинулись, ОСОБА_12 виявили, що ОСОБА_4 вкрав у них мідь, яка була у дворі, і у дворі був тільки ОСОБА_4 . Цині дізналися де перебував ОСОБА_4 та поїхали на зустріч з ним та зустріли по дорозі, в автомобілі. На запитання де мідь ОСОБА_4 повідомив, що мідь продав та запропонував забрати гроші. Цині забрали гроші. Після викладених показань ОСОБА_7 скористалася правом не свідчити на підставі ст. 63 Конституції України.

Окрім визнання вини обвинуваченим ОСОБА_7 , його винуватість підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами, а саме: документами та висновками експертів.
Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 12025152260000302 від 08.09.2025, 08.09.2025 до чергової частини ВП № 5 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що звернувся ОСОБА_4 , який повідомив, що 08.09.2025 приблизно о 16 годині, наглядно знайомі чоловіки, перебуваючи по вул. Степовій, у с. Чумаки Миколаївського району Миколаївської області, в умовах воєного стану, поєднуючи насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я ОСОБА_4 , відкрито заволоділи його мобільним телефоном та грошовими коштами у розмірі 11000 грн., після чого зникли у невідомому напрямку.
08.09.2025 за інформацією ОСОБА_4 складено протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію, відповідно до якої 08.09.2025 приблизно о 16 годині, наглядно знайомі чоловіки, у с. Чумаки Миколаївського району Миколаївської області по вул. Степовій, в умовах воєного стану, поєднуючи насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я ОСОБА_4 , відкрито заволоділи його мобільним телефоном та грошовими коштами в розмірі 11000 грн., після чого зникли у невідомому напрямку.
З рапорту поліцейського слідує, що 08.09.2025 о 16:03 до ЧЧ ВП №5 надійшло повідомлення зі служби 102 від ОСОБА_4 , про те, що 08.09.2025 приблизно о 16:03 за адресою: АДРЕСА_3 , зі слів заявника 30 хв. тому знайомі ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 (у яких заявник працював) побили та відібрали 11000 грн., телефон. Чоловік двічі втрачав свідомість, порвали речі. Чоловік покаже, де вони знаходяться.
З протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 08.09.2025 слідує, що потерпілий ОСОБА_4 , за фотознімками, серед чотирьох осіб, впізнав ОСОБА_6 , як особу, яка 08.09.2025, із застосуванням фізичної сили відкрито заволодів майном потерпілого.
08 вересня 2025 року о 20 годині 32 хвилини ОСОБА_6 затримано, яку особу підозрювану у вчиненні злочину, в порядку передбаченому ст. 208 КПК України.
З протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 09.09.2025 слідує, що свідок ОСОБА_9 , за фотознімками, серед чотирьох осіб, впізнав ОСОБА_6 , як особу, яка 08.09.2025, приблизно о 16 годині, перебуваючи у с. Чумаки Миколаївського району Миколаївської області, наносив удари в область голови, тулуба, кінцівок чоловікові, якого ОСОБА_9 перевозив на автомобілі Peugeot, державний номер НОМЕР_1 , а потім діставши з салону автомобіля сумку цього чоловіка, заволодів грошовими коштами.
09 вересня 2025 року, за участю потерпілого ОСОБА_4 , проведено огляд предмета та складено протокол від 09.09.2025, відповідно до якого, значних пошкоджень телефону не виявлено та встановлено imei номери мобільного телефону та номер сім-карти.
09 вересня 2025 року проведено огляд предмета та складено протокол від 09.09.2025, відповідно до якого, слідчим оглянуто сейф-пакет PSP1060951, в якому знаходяться грошові кошти у розмірі 8000 грн., які перебували під час затримання у ОСОБА_6 .
Мобільний телефон марки «Meizu» срібного кольору imei 1: НОМЕР_2 , imei 2: НОМЕР_3 , із сім-картою ПрАТ «Київстар» НОМЕР_4 , який упаковано до спец-пакету PSP 1061420 та грошові кошти в сумі 8 тисяч гривень, купюри номіналом 1000 гривень кожна, які упаковано до спец-пакету № PSP 1060951, відповідно до постанови про визнання предмета речовим доказом по кримінальному провадженню від 09.09.2025, визнано речовими доказами та постановлено зберігати у матеріалах кримінального провадження.
Згідно з висновком експерта від 24.09.2025 № СЕ-19/115/25/1524-ТВ ринкова вартість мобільного телефону торгової марки «Meizu», модель «M5 Note», «М612H», оперативна пам`ять – 3 ГБ, вбудована пам`ять – 16ГБ, срібного кольору, який був у використанні та придатний до використання за прямим призначенням, у робочому стані, із механічними пошкодженнями у вигляді тріщин на екрані, станом на 08.09.2025 могла становити 955 грн.
Крім цього, у судовому засіданні досліджено протокол проведення слідчого експерименту від 19.09.2025 та відтворено відеозапис проведеного слідчого експерименту, відповідно до якого, свідок ОСОБА_9 на місцевості вказав на обставини вчиненого злочину. ОСОБА_9 розказав про свій маршрут, яким він слідував разом з ОСОБА_4 ОСОБА_9 вказав на місце зупинки свого транспортного засобу, де їх зупинив пасажир автомобіля ВАЗ 2107. ОСОБА_9 вказав на розташування пасажирів в другому авто. ОСОБА_16 ) просив ОСОБА_9 не зупинятися та просив їхати. ОСОБА_9 вказав на блокування свого автомобіля. ОСОБА_9 показав своє місцезнаходження під час події – попереду автомобіля, лицем до автомобіля; розташування ОСОБА_4 на передньому пасажирському сидінні; розташування та дії жінки з іншого автомобіля, яка через відкриті двері, наносила удари ОСОБА_4 в область лиця; після чого свідок ОСОБА_9 вказував на хаотичні удари в область лиця та грудної клітини, які наносив ОСОБА_4 інший чоловік плотної статури; після цього до ударів приєднався чоловік ромської національності. ОСОБА_9 також показав, що просив всіх цих людей залишити автомобіль. Під час залишення автомобіля, ОСОБА_9 зрозумів, що чоловік ромської національності забрав різнокольорову сумку ОСОБА_4 , з якою він їхав з самого початку, та поклав її біля дверей автомобіля, оскільки більше не було кому це зробити. ОСОБА_9 вказав на приблизні розміри сумки. На запитання ОСОБА_9 про оплату за таксі, чоловік ромської національності дістав з сумки гроші, які знаходилися у боковій кишені сумки. ОСОБА_9 бачив, що грошей було приблизно 5 тисяч гривень: купюри були 1000, дві купюри по 200 і одна була 500. Чоловік віддав ОСОБА_9 700 гривень, а решту коштів поклав собі в праву кишеню. Після конфлікту особи з тієї другої машини повернулися назад в свій автомобіль; пасажир через поле побіг з місця події.
З протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 15.09.2025 слідує, що свідок ОСОБА_9 , за фотознімками, серед чотирьох осіб, впізнав ОСОБА_7 , як особу, яка 08.09.2025, приблизно о 16 годині, перебуваючи у с. Чумаки Миколаївського району Миколаївської області, наносила удари, не менше 6, в область обличчя клієнта ОСОБА_9 .
Відповідно до висновку експерта № 680, експертиза почата 09.09.2025 о 14:00 годині, експертиза закінчена 23.09.2025, у ОСОБА_4 мають місце тілесні ушкодження, у вигляді саден спинки носу, надключичної ділянки справа. Дані тілесні пошкодження могли утворитися внаслідок не менш ніж двох ударних дій тупими твердими предметами, яким могли бути руки, ноги та інші предмети, з давністю їх утворення біля доби до часу огляду. По ступню тяжкості дані тілесні ушкодження відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень (кожне). Ділянка спинки носу, надключичної ділянки справа доступні для нанесення даних тілесних ушкоджень власною рукою. Утворення даних тілесних ушкоджень при падінні тіла з положення стоячи на площину як з прискоренням так і без нього виключається. При нанесенні тілесних ушкоджень потерпілий міг бути звернений передньою стороною тіла до нападника (нападників).
Вказані докази, надані стороною обвинувачення, з огляду на положення ч. 1 ст. 94 КПК України є належними, допустимими і достовірними.
Згідно з положеннями ч. 2 ст. 94 КПК України жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Частиною 10 статті 101 КПК України встановлено, що висновок експерта не є обов`язковим для особи або органу, яка здійснює провадження, але незгода з висновком експерта повинна бути вмотивована у відповідних постанові, ухвалі, вироку.
Висновки експертів є повними, із наданням чітких відповідей на поставлені запитання, об`єктивними та науково обґрунтованими та такими, що узгоджуються за змістом з іншими доказами у кримінальному провадженні, а тому суд вважає їх належними, допустимими та достовірними, і таким, що також доводять винуватість обвинуваченого у вчиненні злочину. 
Крім цього, суд бере до уваги та кладе в основу обвинувального вироку у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_6 також і визнання вини обвинуваченим ОСОБА_6 , висловлене в присутності його захисника, без будь-якого примусу та тиску в судовому засіданні, і яке суд сприймав безпосередньо, яке також узгоджується з показаннями свідка ОСОБА_9 та з частиною показань свідка ОСОБА_7 , та підтверджене іншими дослідженими у судовому засіданні доказами, а тому суд вважає показання обвинуваченого ОСОБА_6 достовірними. 
У той же час, суд критично відноситься до показань ОСОБА_4 стосовно того, що ніхто в нього речі не забирав, а він сам їх віддав, оскільки такі показання спростовуються показаннями свідка ОСОБА_9 та відомостями за результатами проведення зі свідком слідчого експерименту, оскільки цей свідок був безпосереднім очевидцем розглядуваних подій, і вказував на застосування до ОСОБА_4 примусу (ударів, погроз, шарпання, витягування з машини) з боку компанії людей, у тому числі і ОСОБА_6 , яка зупинила автомобіль в якому їхав потерпілий. Також, 09.09.2025, відповідно до висновку експерта, у ОСОБА_4 були виявлені легкі тілесні ушкодження, з давністю їх утворення біля доби часу до огляду. Крім цього, сам ОСОБА_4 вказує на те, що мобільний телефон він віддав з метою покрити недостачу грошових коштів. Викладену версію подій потерпілого ОСОБА_4 суд вважає неправдивою, оскільки у судовому засіданні ОСОБА_4 висловлював розкаяння за викрадення в обвинуваченого ОСОБА_6 міді та виказував жаль, оскільки ОСОБА_6 вчинив з ним по-людськи: впустив ОСОБА_4 до себе до дому, давав роботу, гроші, їжу.
За викладених обставин, суд вважає, що попередня поведінка ОСОБА_4 (заволодіння майном ОСОБА_6 та отримання грошовий коштів за таке майно) не є тою обставиною, що виключає кримінальну відповідальність ОСОБА_6 під час відкритого викраденням майна ОСОБА_4 – грошових коштів та мобільного телефону потерпілого, оскільки відповідно до ст. 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. 
Дослідивши всі обставини кримінального провадження, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає доведеною вину ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України – відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений в умовах воєнного стану. 

При призначенні обвинуваченому покарання суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
ОСОБА_6 за місцем проживання характеризується позитивно; позитивно характеризується сусідами; одружений та має на утриманні неповнолітню дитину, яка навчається у школі та відповідно до характеристики неповнолітньої дитини – батьки дитини та учень характеризуються позитивно; також має на утриманні повнолітню дитину, яка має першу групу А інвалідності, безстроково, з дитинства та потребує постійного стороннього нагляду та догляду; за медичною допомогою до лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не звертався; є таким, що раніше не судимий.
Обставинами, які пом`якшують покарання є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Обставин, які обтяжують покарання не встановлено.
Згідно з положеннями ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.
Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин що пом`якшують та обтяжують покарання.
Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації таке покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Під час вибору заходу примусу мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.
Призначаючи покарання у кримінальному провадженні, залежно від конкретних обставин справи, особи обвинуваченого, дій, у яких він обвинувачується, наслідків протиправної діяльності, суд вправі призначити такий вид і розмір покарання, який у конкретному випадку буде необхідним, достатнім, справедливим, слугуватиме перевихованню засудженої особи та відповідатиме кінцевій меті покарання в цілому.
Законодавець надав дискреційні повноваження судам при призначенні покарання, а також при визначенні можливості звільнення від покарання з випробуванням. Однак така дискреція діє лише в межах, установлених законом. Отже, суд, реалізуючи свої повноваження, має навести правові підстави та переконливі мотиви, які є достатніми для постановлення рішення.
Відповідно до сталої практики Верховного Суду статтею 69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, вмотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.
Частина 1 цього положення надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину». Таке формулювання призводить до висновку, що застосування статті 69 КК України можливе, якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони (1) можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК України, і (2) істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.
Ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, роллю, яку виконувала особа, визнана винуватою, у вчиненні злочину, її поведінкою під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватця. Суд, посилаючись при призначенні покарання на статтю 69 КК України, зобов`язаний не лише перерахувати обставини, що можуть бути враховані як такі, що пом`якшують покарання, а й обґрунтувати, виходячи із загальних засад призначення покарання, яким чином сукупність таких обставин істотно знизила тяжкість вчиненого злочину.
В ході судового розгляду встановлено у обвинуваченого ОСОБА_6 наявність двох обставин, що пом`якшують його покарання, а саме: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину. Також, в ході розгляду кримінального провадження встановлено виключно позитивну характеристику ОСОБА_6 та його сім`ї в цілому, а також необхідність ОСОБА_6 доглядати свого повнолітнього сина, який має інвалідність. В цей же час, суд враховує обставини, за яких ОСОБА_6 було вчинено злочин, а також те, що потерпілий визнав, що викрав майно належне обвинуваченому, і мотивом вчиненого ОСОБА_6 злочину стало те, що ОСОБА_6 намагався повернути своє майно. При цьому, потерпілий нетривалий час проживав у обвинуваченого та перебував на його утриманні та у судовому засіданні висловив осуд своєї протиправної поведінки та повідомив про відсутність будь- яких претензій до обвинуваченого.
Сукупність вказаних обставин, на думку суду, вказує на ситуативну суспільну небезпеку, як злочину так і обвинуваченого, а тому суд визнає зазначені обставини такими, що настільки істотно знижують ступінь тяжкості скоєного, що призначення ОСОБА_6 навіть мінімального покарання в межах санкції ч. 4 ст. 186 КК України було б у даному випадку недоцільним та явно несправедливим. 
Суд, реалізуючи принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, на підставі вищевикладеного, враховуючи наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, відсутність обставин, які обтяжують покарання, з урахуванням особи обвинуваченого та обставин вчинення злочину, вважає, що обвинуваченому слід обрати покарання із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України та призначити основне покарання, нижче від найменшої межі, встановленої в санкції ч. 4 ст. 186 КК України, та призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі, з одночасним встановленням іспитового строку, відповідно до ст. 75 КК України, з покладенням обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК України. Таке покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України: є пропорційним і співмірним ступеню тяжкості вчиненого, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_6 та попередженню вчинення нових злочинів.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений. 
Речові докази у даному кримінальному провадженні – мобільний телефон ОСОБА_4 слід повернути спадкоємцю ОСОБА_4 , оскільки в матеріалах кримінального провадження міститься Повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть, відповідно до якого ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 помер.
Також, речовими доказами у кримінальному провадженні визнані грошові кошти у сумі 8 тисяч гривень – купюрами номіналом по 1000 гривень.
За змістом ч. 12 ст. 100 КПК України спір про належність речей, що підлягають поверненню, вирішується у порядку цивільного судочинства. У такому випадку річ зберігається до набрання рішенням суду законної сили.
Так, сторона обвинувачення просила суд повернути грошові кошти потерпілому, у той час, як сторона захисту просила суд повернути грошові кошти обвинуваченому.
Суд вбачає відсутність на даний час підстав для повернення спірного майна ОСОБА_6 або ОСОБА_4 . До з`ясування питання про належність відповідного майна, яке має цивільно-правовий характер та не може бути предметом розгляду у межах кримінального провадження, вирішення питання про повернення майна, як речового доказу є в цілому передчасним.
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні складаються з витрат, пов`язаних із залученням експертів на суму 3565 грн. 60 коп, які підтверджені документально та, на підставі ч. 2 ст. 124 КПК України, підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_6 .
У кримінальному провадженні застосовувалися заходи забезпечення кримінального провадження та відносно ОСОБА_6 було обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту; строк домашнього арешту сплив 06 січня 2026 року. З огляду на поведінку ОСОБА_6 під час перебування під домашнім арештом, а також протягом судового розгляду кримінального провадження суд не вбачає підстав, для застосування до ОСОБА_6 запобіжних заходів до набрання вироком законної сили.
У той же час, 08 вересня 2025 року о 20:32 ОСОБА_6 було затримано, в порядку ст. 208 КПК України, за підозрою у вчиненні злочину, і до звільнення з під варти 11 вересня 2025 року.
За змістом ч. 5 ст. 72 КК України попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті. При призначенні покарань, не зазначених у частині першій цієї статті, суд, враховуючи попереднє ув`язнення, може пом`якшити покарання або повністю звільнити засудженого від його відбування.
З огляду на викладене, у зв`язку з призначенням ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі, ОСОБА_6 слід зарахувати у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 08.09.2025 по 11.09.2025 (включно).
Керуючись ст. ст. 368, 370, 374, 376 КПК України,-
ухвалив:
ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України та призначити йому покарання, із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, у виді п`яти років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України  ОСОБА_6  звільнити від відбування призначеного основного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 (три) роки. 
Відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України покласти на  ОСОБА_6 обов`язки: 
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.
Запобіжний захід відносно  ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили не обирати.
Іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_6 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 08 вересня 2025 року по 11 вересня 2025 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі. 
Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави витрати, пов`язані із залученням експертів у сумі 3565 грн. 60 коп. 
Речові докази у кримінальному провадженні: мобільний телефон марки “Meizu” срібного кольору, іmеі 1: НОМЕР_2 , іmеі 2: НОМЕР_5 , з сім-картами Прат «Київстар» НОМЕР_4 , який поміщений до сейф пакету № 2396220, який зберігається у кімнаті зберігання речових доказів Відділення поліції № 5 МРУП ГУНП в Миколаївській області, згідно з квитанцією про отримання на зберігання речових доказів, вилучених (отриманих) стороною обвинувачення під час здійснення кримінального провадження № 12025152260000302, номер книги обліку речових доказів № 524, порядковий номер № 176-25, - повернути спадкоємцю ОСОБА_4 .
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. 
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду через Миколаївський районний суд Миколаївської області протягом 30 днів з дня його проголошення.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому і прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя           ОСОБА_1 

12.05.2026