Справа № 947/16500/24
Провадження № 1-кп/947/401/26
ВИРОК 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.06.2026 року
Київський районний суд м. Одеси, в складі:
Головуючого судді ОСОБА_1 
за участю секретаря ОСОБА_2 , 
прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 
потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 
представника потерпілого ОСОБА_8 
захисника ОСОБА_9 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у спеціальному судовому провадженні за відсутності обвинуваченого (in absentia) кримінальне провадження № 42016160000000550 від 15.07.2016 року відносно 
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Єнакієве Донецької області, українця, громадянина України, з вищою освітою, на момент вчинення кримінальних правопорушень працював на посаді прокурора Одеської місцевої прокуратури №1 Одеської області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, 
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 369, ч. 2 ст. 369-2 КК України, - 
ВСТАНОВИВ:

Після закінчення у 2007 році Одеської національної юридичної академії за спеціальністю «Правознавство» та здобуття кваліфікації юриста ОСОБА_10 був прийнятий на службу до органів прокуратури України, де працював до 12.03.2016 року, звільнившись з органів прокуратури України за власним бажанням з посади прокурора Одеської місцевої прокуратури № 1 Одеської області відповідно до наказу виконувача обов`язків прокурора Одеської області від 12.03.2016 № 469к.
Як працівник правоохоронного органу ОСОБА_10 ознайомився і керувався у своїй діяльності вимогами Конституції України, Кримінального і Кримінального процесуального кодексів України, Законів України «Про прокуратуру», «Про засади запобігання і протидії корупції», «Про запобігання корупції», інших законодавчих актів України, а також локальних нормативно-правових актів Генеральної прокуратури України. 
За час роботи в органах прокуратури ОСОБА_10 познайомився з посадовими особами державних органів влади, у тому числі з працівниками правоохоронних органів. 
Будучи зобов`язаний неухильно дотримуватися вимог чинного законодавства України, ОСОБА_10 вирішив використати авторитет займаної посади для вчинення протиправних дій, спрямованих на особисте збагачення шахрайським шляхом, але не пов`язаних із виконанням своїх службових обов`язків як працівника органів прокуратури України. 
Зокрема, в середині грудня 2015 року, більш точної дати не встановлено, ОСОБА_10 , діючи з прямим умислом та з корисливих мотивів, відповідно до заздалегідь сформованого плану на заволодіння чужими грошовими коштами шляхом обману, запропонував своєму знайомому, колишньому працівнику правоохоронних органів, ОСОБА_5 зайнятися спільним бізнесом, пов`язаним із виготовленням та реалізацією меблів.
ОСОБА_10 , з метою заволодіння чужим майном шляхом обману, дотримуючись злочинного плану та попередньо вигаданих ним завідомо неправдивих відомостей, запропонував ОСОБА_5 , вводячи останнього в оману щодо дійсних своїх намірів, інвестувати 10 000 доларів США у облаштування та роботу виробничого цеху у м. Миколаєві, який займається виготовленням і реалізацією меблів, в якому у ОСОБА_10 та його батька ОСОБА_11 є своя частка прибутку. Зі слів ОСОБА_10 , зазначене виробництво є досить рентабельним і буде приносити ОСОБА_5 щомісячний дохід у розмірі 1 500 доларів США, якщо він погодиться вкласти гроші в його розвиток. 
Зважаючи на дружні взаємини, довіряючи ОСОБА_10 як працівнику органів прокуратури, ОСОБА_5 погодився на вказану пропозицію та наприкінці грудня 2015 року, більш точної дати не встановлено, перебуваючи у салоні власного автомобіля «Toyota Camry», д.н.з. НОМЕР_1 , на стоянці біля кафе «Компот» за адресою м. Одеса, Адміральський проспект, 1, передав ОСОБА_10 грошові кошти у розмірі 10 000 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України на момент вчинення протиправних дій становило 240 000 гривень, вважаючи, що вони необхідні для розвитку вищевказаного підприємництва з виробництва меблів. 
Отримавши грошові кошти, ОСОБА_10 , продовжуючи вводити ОСОБА_5 в оману, переконливо запевнив останнього, що надасть ці гроші для розвитку вищевказаного підприємництва, а у разі виникнення будь-яких проблем він поверне отриману суму протягом 4-7 днів. 
Діючи згідно заздалегідь сформованого плану, ОСОБА_10 , керуючись прямим умислом з метою особистого збагачення за чужий рахунок, заволодів вказаними грошовими коштами та розпорядився ними на власний розсуд.
Протягом січня-березня 2016 року ОСОБА_10 , вводячи в оману ОСОБА_5 , періодично запевняв останнього, що виробничий цех у м.Миколаєві працює і невдовзі він отримає обіцяну суму щомісячного доходу. 
У середині квітня 2016 року, більш точної дати не встановлено, ОСОБА_5 зустрівся із ОСОБА_10 неподалік будинку за № 8-г на вул. Маршала Говорова у м. Одеса, де, підозрюючи останнього в обмані, висловив свої претензії стосовно не отриманих сум обіцяних щомісячних доходів. У свою чергу ОСОБА_10 , дотримуючись свого злочинного плану, продовжуючи свої шахрайські дії, повідомив ОСОБА_5 завідомо неправдиву, вигадану ним, інформацію про те, що наразі вирішується питання із підписанням дуже вигідного контракту, після укладання якого він отримає всю суму обіцяних доходів, у тому числі за прострочені місяці. При цьому ОСОБА_10 зумів переконати ОСОБА_5 , що для завершення кінцевого процесу виробництва меблів необхідне додаткове обладнання, на закупівлі якого потрібно ще додатково 2 000 доларів США, що також не відповідало дійсності, та запропонував ОСОБА_5 передати йому вказану суму грошей. 
Довіряючи ОСОБА_10 , будучи введеним ним в оману, ОСОБА_5 того ж дня на місці зустрічі передав останньому грошові кошти в сумі 2 000 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України на момент вчинення протиправних дій становило 50 500 гривень, вважаючи, що вони необхідні для закупівлі додаткового обладнання у виробничий цех у м.Миколаєві, та бажаючи в найближчому майбутньому отримати свої дивіденди від інвестицій у зазначене виробництво. 
Після цього ОСОБА_10 став уникати зустрічі із ОСОБА_5 , при спілкуванні по телефону повідомляв неправдиву та недостовірну інформацію, а отриманими грошовими коштами на загальну суму 12 000 доларів США розпорядився на власний розсуд. 
Таким чином, за вищевикладених обставин ОСОБА_10 , діючи з прямим умислом, направленим на заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів, шляхом обману, заволодів грошовими коштами ОСОБА_5 на загальну суму 12 000 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України на момент вчинення протиправних дій становило 290 500 гривень і відповідно до п. 3 примітки 1 до ст. 185 КК України є великим розміром, оскільки у 250 та більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян на момент вчинення злочину. 
Таким чином, ОСОБА_10 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 190 КК України - заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене у великих розмірах. 
Окрім цього, ОСОБА_10 , продовжуючи свою злочинну діяльність та діючи з корисливих мотивів, протягом березня 2016 року вчинив низку протиправних дій, спрямованих на заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчиненому у великих розмірах, поєднаному одночасно із підбурюванням до вчинення закінченого замаху на надання неправомірної вигоди службовій особі, яка займає відповідальне становище.
Так, на початку березня 2016 року, більш точної дати не встановлено, ОСОБА_10 спілкувався із своїм знайомим ОСОБА_6 , з яким підтримував дружні взаємини. 
Достовірно знаючи, що ОСОБА_10 є працівником органів прокуратури, ОСОБА_6 з метою отримання поради розповів йому про проблемну ситуацію свого знайомого, який працює в іноземній компанії міжнародних вантажних перевезень «WPC». Вказана ситуація полягала в тому, що 02.03.2016 року слідчими Головного управління Служби безпеки України у місті Києві та Київській області під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні №22015101110000175 від 10.09.2015 у приміщенні вантажного терміналу на території міжнародного аеропорту «Бориспіль» проведено обшук та вилучено велику партію непродовольчих товарів, які вказана компанія надіслала ТОВ «Східно-європейський експрес» за авіаційною накладною № 514-02936975. 
Надалі ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 04.03.2016 у справі № 757/9804/16-к на вилучене під час вказаного обшуку майно накладений арешт.
Розповівши про всі обставини вилучення та арешту вказаної партії товару, бажаючи допомогти своєму знайомому з вирішенням зазначеної ситуації, ОСОБА_6 попросив ОСОБА_10 надати допомогу у скасуванні накладеного арешту, а також у поверненні товару його володільцю. 
ОСОБА_10 вирішив скористатися цією ситуацією для особистого збагачення, а тому розробив план злочинних дій, спрямованих на заволодіння чужими грошовими коштами шляхом обману. 
З цією метою ОСОБА_10 , вводячи ОСОБА_6 в оману, запевнив останнього, що зможе вирішити питання про зняття арешту із вказаної вантажної партії звернувшись за допомогою до першого заступника прокурора Одеської області ОСОБА_12 , з яким він, окрім службових відносин, підтримує дружні взаємини з часів їх спільного навчання. 
Після 20.03.2016 року, більш точної дати та часу не встановлено, ОСОБА_10 , реалізуючи свої злочинні наміри на заволодіння чужими коштами, при зустрічі із ОСОБА_6 біля будинку за АДРЕСА_2 , вводячи його в оману та повідомляючи завідомо неправдиву інформацію, запевнив останнього, що перший заступник прокурора Одеської області ОСОБА_12 на його прохання погодився допомогти у вирішенні вищевказаної проблемної ситуації та організувати за допомогою своїх знайомих працівників Генеральної прокуратури України зняття арешту з вантажної партії, одночасно владнавши всі питання з митними органами, які виникли у зв`язку із затримання вказаної партії товару та її арештом. За вчинення таких дій ОСОБА_12 та працівникам Генеральної прокуратури України потрібно передати неправомірну вигоду у розмірі 20 000 доларів США, першу половину з яких, тобто 10 000 доларів США, потрібно віддати відразу, а іншу половину після зняття арешту з майна. 
При цьому ОСОБА_10 запевнив ОСОБА_6 , що це буде єдине правильне і вигідне для нього рішення, оскільки ОСОБА_12 має авторитет серед працівників правоохоронних органів і зв`язки із високопоставленими працівниками Генеральної прокуратури України, які уповноважені приймати відповідні процесуальні рішення щодо накладення або зняття арешту з майна, та лише таким чином вони зможуть зняти арешт з майна і відправити вантажну партію за призначенням. Натомість ОСОБА_10 , діючи з корисливих мотивів, не мав намірів передавати ці грошові кошти ОСОБА_12 , а також спілкуватися з ним щодо питання про зняття вказаного арешту, а мав намір заволодіти зазначеними грошовими коштами шахрайським шляхом з метою особистого збагачення.
Зважаючи на переконливі доводи і поради ОСОБА_10 , виступаючи посередником у вирішенні питань, пов`язаних із зняттям арешту з майна іноземної компанії міжнародних вантажних перевезень «WPC», ОСОБА_6 погодився на пропозицію ОСОБА_10 передати через останнього неправомірну вигоду у розмірі 20 000 доларів США для першого заступника прокурора Одеської області ОСОБА_12 та неперсоніфікованих працівників Генеральної прокуратури України, вважаючи, що останні, використовуючи свої службові повноваження, а також вплив, які вони мають завдяки займаним посадам, зможуть вирішити питання про зняття арешту із вантажної партії, затриманої на одному із митних терміналів у міжнародному аеропорті «Бориспіль». 
Таким чином, ОСОБА_10 в ході спілкування із ОСОБА_6 , висловлюючи свої поради і переконання, створив у нього уяву впевненості у можливості вирішення проблеми запропонованим ним шляхом, чим підбурив останнього до надання неправомірної вигоди першому заступнику прокурора Одеської області ОСОБА_12 та неперсоніфікованим працівникам Генеральної прокуратури України, які відповідно до пункту 2 примітки 1 до ст. 368 КК України як прокурори є службовими особами, які займають відповідальне становище, за вчинення в інтересах іноземної компанії міжнародних вантажних перевезень «WPC» дій з використанням свого службового становища.
На виконання вищевказаних умов, у період з 26 по 27 березня 2016 року, більш точної дати не встановлено, ОСОБА_6 зустрівся з ОСОБА_10 у приміщенні кафе «Сова» за адресою м. Одеса, вул. Сегедська, 18 та передав останньому свої особисті грошові кошти в сумі 10 000 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України на момент вчинення протиправних дій становило 262 500 гривень, як першу частину загальної суми неправомірної вигоди, яка мала становити 20 000 доларів США, для першого заступника прокурора Одеської області ОСОБА_12 та неперсоніфікованих працівників Генеральної прокуратури України за вирішення питання про зняття арешту із вантажної партії іноземної компанії міжнародних вантажних перевезень «WPC».
Отримавши грошові кошти, ОСОБА_10 запевнив ОСОБА_6 , що відразу вирушає на зустріч із ОСОБА_12 , а згодом по телефону повідомив, що всю суму коштів у розмірі 10 000 доларів США передав останньому, що не відповідало дійсності. 
Насправді ОСОБА_10 , вже не будучи працівником органів прокуратури, не мав жодних намірів виконувати висловлені зобов`язання перед ОСОБА_6 , не обговорював вказану ситуацію із арештованим майном з заступником прокурора Одеської області ОСОБА_12 , не передав останньому обумовлену неправомірну вигоду, а, діючи з корисливих мотивів, заволодів отриманими від ОСОБА_6 грошовими коштами та розпорядився ними на власний розсуд. 
Окрім того, зловживаючи довірою ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , приховуючи свої злочинні дії, постійно протягом квітня-червня 2016 року вводив останнього в оману, повідомляючи завідомо неправдиву, вигадану інформацію стосовно обставин свого спілкування із ОСОБА_12 , запевняв ОСОБА_6 в необхідності поїздки до м. Києва для зустрічі із вигаданим працівником Генеральної прокуратури України з метою вирішення ними питання про зняття арешту з майна. 
Таким чином, за вищевикладених обставин ОСОБА_10 , діючи шляхом обману, заволодів грошовими коштами ОСОБА_6 на загальну суму 10 000 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України на момент вчинення протиправних дій становило 262 500 гривень і відповідно до п. 3 примітки 1 до ст. 185 КК України є великим розміром, оскільки у 250 та більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян на момент вчинення злочину. 
Таким чином, ОСОБА_10 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 190 КК України - заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно, у великих розмірах. 
Одночасно з цим, ОСОБА_10 , продовжуючи свою злочинну діяльність та діючи з корисливих мотивів, протягом березня 2016 року вчинив низку протиправних дій, спрямованих на підбурювання ОСОБА_6 до вчинення закінченого замаху на надання неправомірної вигоди службовій особі, яка займає відповідальне становище.
Так, на початку березня 2016 року, більш точної дати не встановлено, ОСОБА_10 спілкувався із своїм знайомим ОСОБА_6 , з яким підтримував дружні взаємини. 
Достовірно знаючи, що ОСОБА_10 є працівником органів прокуратури, ОСОБА_6 з метою отримання поради розповів йому про проблемну ситуацію свого знайомого, який працює в іноземній компанії міжнародних вантажних перевезень «WPC». Вказана ситуація полягала в тому, що 02.03.2016 року слідчими Головного управління Служби безпеки України у місті Києві та Київській області під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні №22015101110000175 від 10.09.2015 у приміщенні вантажного терміналу на території міжнародного аеропорту «Бориспіль» проведено обшук та вилучено велику партію непродовольчих товарів, які вказана компанія надіслала ТОВ «Східно-європейський експрес» за авіаційною накладною № 514-02936975. 
Надалі ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 04.03.2016 у справі № 757/9804/16-к на вилучене під час вказаного обшуку майно накладений арешт.
Розповівши про всі обставини вилучення та арешту вказаної партії товару, бажаючи допомогти своєму знайомому з вирішенням зазначеної ситуації, ОСОБА_6 попросив ОСОБА_10 надати допомогу у скасуванні накладеного арешту, а також у поверненні товару його володільцю. 
ОСОБА_10 вирішив скористатися цією ситуацією для особистого збагачення, а тому розробив план злочинних дій, спрямованих на заволодіння чужими грошовими коштами шляхом обману. 
З цією метою ОСОБА_10 , вводячи ОСОБА_6 в оману, запевнив останнього, що зможе вирішити питання про зняття арешту із вказаної вантажної партії звернувшись за допомогою до першого заступника прокурора Одеської області ОСОБА_12 , з яким він, окрім службових відносин, підтримує дружні взаємини з часів їх спільного навчання. 
Після 20.03.2016 року, точної дати та часу не встановлено, ОСОБА_10 , реалізуючи свої злочинні наміри на заволодіння чужими коштами, при зустрічі із ОСОБА_6 біля будинку за АДРЕСА_2 , вводячи його в оману та повідомляючи завідомо неправдиву інформацію, запевнив останнього, що перший заступник прокурора Одеської області ОСОБА_12 на його прохання погодився допомогти у вирішенні вищевказаної проблемної ситуації та організувати за допомогою своїх знайомих працівників Генеральної прокуратури України зняття арешту з вантажної партії, одночасно владнавши всі питання з митними органами, які виникли у зв`язку із затримання вказаної партії товару та її арештом. За вчинення таких дій ОСОБА_12 та працівникам Генеральної прокуратури України потрібно передати неправомірну вигоду у розмірі 20 000 доларів США, першу половину з яких, тобто 10 000 доларів США, потрібно віддати відразу, а іншу половину після зняття арешту з майна. При цьому ОСОБА_10 запевнив ОСОБА_6 , що це буде єдине правильне і вигідне для нього рішення, оскільки ОСОБА_12 має авторитет серед працівників правоохоронних органів і зв`язки із високопоставленими працівниками Генеральної прокуратури України, які уповноважені приймати відповідні процесуальні рішення щодо накладення або зняття арешту з майна, та лише таким чином вони зможуть зняти арешт з майна і відправити вантажну партію за призначенням. Натомість ОСОБА_10 , діючи з корисливих мотивів, не мав намірів передавати ці грошові кошти ОСОБА_12 , а також спілкуватися з ним щодо питання про зняття вказаного арешту, а мав намір заволодіти зазначеними грошовими коштами шахрайським шляхом з метою особистого збагачення.
Зважаючи на переконливі доводи і поради ОСОБА_10 , виступаючи посередником у вирішенні питань, пов`язаних із зняттям арешту з майна іноземної компанії міжнародних вантажних перевезень «WPC», ОСОБА_6 погодився на пропозицію ОСОБА_10 передати через останнього неправомірну вигоду у розмірі 20 000 доларів США для першого заступника прокурора Одеської області ОСОБА_12 та неперсоніфікованих працівників Генеральної прокуратури України, вважаючи, що останні, використовуючи свої службові повноваження, а також вплив, які вони мають завдяки займаним посадам, зможуть вирішити питання про зняття арешту із вантажної партії, затриманої на одному із митних терміналів у міжнародному аеропорті «Бориспіль». 
Таким чином ОСОБА_10 в ході спілкування із ОСОБА_6 , висловлюючи свої поради і переконання, створив у нього уяву впевненості у можливості вирішення проблеми запропонованим ним шляхом, чим підбурив останнього до надання неправомірної вигоди першому заступнику прокурора Одеської області ОСОБА_12 та неперсоніфікованим працівникам Генеральної прокуратури України, які відповідно до пункту 2 примітки 1 до ст. 368 КК України як прокурори є службовими особами, які займають відповідальне становище, за вчинення в інтересах іноземної компанії міжнародних вантажних перевезень «WPC» дій з використанням свого службового становища.
На виконання вищевказаних умов, у період з 26 по 27 березня 2016 року, більш точної дати не встановлено, ОСОБА_6 зустрівся з ОСОБА_10 у приміщенні кафе «Сова» за адресою м. Одеса, вул. Сегедська, 18 та передав останньому свої особисті грошові кошти в сумі 10 000 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України на момент вчинення протиправних дій становило 262 500 гривень, як першу частину загальної суми неправомірної вигоди, яка мала становити 20 000 доларів США, для першого заступника прокурора Одеської області ОСОБА_12 та неперсоніфікованих працівників Генеральної прокуратури України за вирішення питання про зняття арешту із вантажної партії іноземної компанії міжнародних вантажних перевезень «WPC».
Отримавши грошові кошти, ОСОБА_10 запевнив ОСОБА_6 , що відразу вирушає на зустріч із ОСОБА_12 , а згодом по телефону повідомив, що всю суму коштів у розмірі 10 000 доларів США передав останньому, що не відповідало дійсності. 
Насправді ОСОБА_10 , вже не будучи працівником органів прокуратури, не мав жодних намірів виконувати висловлені зобов`язання перед ОСОБА_6 , не обговорював вказану ситуацію із арештованим майном з заступником прокурора Одеської області ОСОБА_12 , не передав останньому обумовлену неправомірну вигоду, а, діючи з корисливих мотивів, заволодів отриманими від ОСОБА_6 грошовими коштами та розпорядився ними на власний розсуд.
Таким чином, ОСОБА_10 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 369 КК України - підбурювання до вчинення закінченого замаху на надання неправомірної вигоди за вчинення службовою особою, яка займає відповідальне становище, в інтересах третьої особи будь-якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища.
Після вчинення вищевказаних неправомірних дій ОСОБА_10 , діючи з корисливих мотивів, вирішив продовжити свою злочинну діяльність, спрямовану на особисте збагачення за рахунок чужого майна. 
Так, у червні 2016 року, більш точної дати не встановлено, ОСОБА_10 зателефонував своєму знайомому ОСОБА_7 , онук якого ОСОБА_13 проходив практику під керівництвом ОСОБА_10 у прокуратурі Київського району м. Одеси та якому останній у 2009 році допоміг працевлаштуватися до Київського районного суду м. Одеси на посаду архіваріуса. 
Дізнавшись, що ОСОБА_13 на той час вже звільнився із займаної посади у вищевказаному суді і шукає роботу, ОСОБА_10 повідомив ОСОБА_7 , що зможе працевлаштувати його внука до Одеської місцевої прокуратури № 1 Одеської області.
При цьому ОСОБА_10 почав переконувати ОСОБА_7 , що він ( ОСОБА_10 ) має певний вплив і авторитет серед працівників органів прокуратури та підтримує у зв`язку із цим добрі відносини з колегами і керівниками місцевих прокуратур м. Одеси, пояснив, що, він зможе вплинути на керівника Одеської місцевої прокуратури № 1, щоб останній прийняв позитивне рішення стосовно ОСОБА_13 та призначив його на одну із вакантних посад у вказаній прокуратурі.
За вчинення таких дій ОСОБА_10 висловив ОСОБА_7 пропозицію щодо передачі йому грошових коштів у розмірі 2 000 доларів США, необхідних зі слів ОСОБА_10 , для проведення ремонту в приміщеннях кабінетів Одеської місцевої прокуратури № 1 Одеської області. 
Маючи бажання працевлаштувати свого внука, ОСОБА_7 погодився на пропозицію ОСОБА_10 , будучи впевненим, що останній як впливовий та авторитетний працівник органів прокуратури має реальні можливості вирішити питання про працевлаштування ОСОБА_13 , скориставшись при цьому своїми зв`язками із керівником місцевої прокуратури, до повноважень якого відповідно до положень ст. 13 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції від 12.05.2016), ст. 91 Закону України «Про державну службу» та ст.ст. 21, 24 Кодексу законів про працю України входить прийняття рішень про призначення працівників на посади, не пов`язані із виконанням повноважень прокурора та функцій прокуратури. 
Дотримуючись умов ОСОБА_10 , у червні 2016 року, більш точної дати не встановлено, ОСОБА_7 разом із ОСОБА_13 прибув на зустріч із ОСОБА_10 на перехрестя вулиць Армійська і Сегідська у м. Одесі. 
При зустрічі ОСОБА_10 повторив свою пропозицію та умови працевлаштування ОСОБА_13 до Одеської місцевої прокуратури № 1 Одеської області, запевнивши ОСОБА_7 у своїх можливостях вирішити це питання шляхом впливу на керівника цієї прокуратури, після чого отримав від ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 2 000 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України на момент вчинення протиправних дій становило 50 000 гривень. 
Таким чином, за вищевикладених обставин ОСОБА_10 , діючи з корисливих мотивів, одержав від ОСОБА_7 неправомірну вигоду для себе за вплив на керівника Одеської місцевої прокуратури № 1 Одеської області, який відповідно до підпункту е) пункту 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» є особою, уповноваженою на виконання функцій держави, за прийняття останнім рішення про призначення ОСОБА_13 на одну із вакантних посад у підпорядкованій прокуратурі. 
Таким чином, ОСОБА_10 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 369-2 КК України - одержання неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави.
Надалі, продовжуючи свою протиправну діяльність, ОСОБА_10 , діючи з прямим умислом та з корисливих мотивів, вирішив повторно отримати неправомірну вигоду для себе.
Так, у липні 2016 року, більш точної дати не встановлено, ОСОБА_10 знову зателефонував ОСОБА_7 та повідомив, що у нього з`явилися можливості працевлаштувати ОСОБА_13 на кращу роботу, а саме на посаду працівника Одеського територіального управління Національного антикорупційного бюро України, із керівництвом якого він має добрі взаємини, а також з якими він повинен найближчим часом зустрітися у м. Києві. 
За умовами ОСОБА_10 за позитивне вирішення питання про працевлаштування ОСОБА_13 до Одеського територіального управління Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_7 має передати йому 3 000 доларів США. 
Отримавши відповідь ОСОБА_7 , що останній не має такої суми коштів, ОСОБА_10 погодився зменшити розмір неправомірної вигоди до 2 000 доларів США, але за умови термінового їх надання. 
Маючи бажання працевлаштувати свого внука ОСОБА_13 , ОСОБА_7 погодився на пропозицію ОСОБА_10 , будучи впевненим, що останній як впливовий та авторитетний працівник органів прокуратури має реальні можливості вирішити питання про працевлаштування ОСОБА_13 до органів Національного антикорупційного бюро України, скориставшись своїми зв`язками із службовими особами цього правоохоронного органу, до повноважень яких відповідно до положень ст.ст. 8-10 Закону України «Про Національне антикорупційне бюро України», ст. 91 Закону України «Про державну службу» та ст.ст. 21, 24 Кодексу законів про працю України входить прийняття рішень про призначення працівників на посади в Національному антикорупційному бюро України та його територіальних управліннях.
Дотримуючись вимог та умов ОСОБА_10 , у липні 2016 року, більш точної дати не встановлено, ОСОБА_7 , не маючи можливості особисто прибути на зустріч, надав вказівку своєму внуку ОСОБА_13 винести та передати особисто ОСОБА_10 грошові кошти в сумі 2 000 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України на момент вчинення протиправних дій становило 50 000 гривень.
Виконуючи вказівку ОСОБА_7 , ОСОБА_13 передав ОСОБА_10 грошові кошти у сумі 2 000 доларів США, які належать його діду ОСОБА_7 , під час їхньої зустрічі на вулиці поблизу житлового будинку № 16 на вул.Архітекторська у м. Одесі. 
Таким чином, за вищевикладених обставин ОСОБА_10 , діючи з корисливих мотивів, одержав від ОСОБА_7 неправомірну вигоду для себе за вплив на службових осіб Національного антикорупційного бюро України, які відповідно до підпункту е) пункту 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» є особами, уповноваженими на виконання функцій держави, за прийняття рішення про призначення ОСОБА_13 на одну із посад до Одеського територіального управління Національного антикорупційного бюро України. 
Таким чином, ОСОБА_10 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 369-2 КК України - одержання неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави.
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 20.11.2024 року кримінальне провадження призначено до судового розгляду та ухвалено здійснювати спеціальне судове провадження за відсутності обвинуваченого (in absentia).
Повістки про виклик обвинуваченого ОСОБА_10 надсилались та публікувались відповідно до вимог ч.8 ст.135 та ст.323 КПК України шляхом публікації в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження (газети «Урядовий кур`єр», «Голос України» а також шляхом розміщення повісток про виклик до суду на веб-сайті Офісу Генерального прокурора та на веб-сайті Київського районного суду м. Одеси).
Обвинувачений ОСОБА_10 до суду жодного разу не з`явився, заяв та клопотань не подавав, показання суду не надавав, у зв`язку з чим судовий розгляд у межах даного кримінального провадження здійснювався за відсутності обвинуваченого (in absentia) з обов`язковою участю захисника, який був забезпечений державою.
Вина ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 369, ч. 2 ст. 369-2 КК України повністю підтверджується дослідженими судом доказами.
Зокрема, допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 пояснив суду, що був знайомий з ОСОБА_14 ще під час роботи на посаді начальника слідчого підрозділу Київського ВП ГУ НП в Одеській області, в той час як ОСОБА_14 працював у прокуратурі Київського району м. Одеси. У грудні 2015 року коли він вже звільнився із органів внутрішніх справ, йому зателефонував ОСОБА_14 та запропонував взіти участь у спільному із ним та його батьком бізнесі по виробництву меблів у цеху, який територіально розташований у м. Миколаєві, виготовлялв меблі, які в подальшому експортувались до республіки Польща. Зі слів ОСОБА_10 керував роботою цеху особа на ім`я ОСОБА_15 , якого він особисто ніколи не бачив. ОСОБА_14 запропонував йому інвестувати у вказане виробництво 10000 доларів США, при цьому запевнив його, що він щомісяця буде отримувати 1500 доларів США прибутку. Також ОСОБА_10 його запевнив, що у разі необхідності повернення інвестованих коштів, вони упродовж 4-7 діб із моменту повідомлення про це, будуть повернуті потерпілому. Погодившись на пропозицію обвинуваченого, він наприкінці грудня 2015 року зателефонував ОСОБА_10 та повідомив, що згоден вкласти гроші у спільний із ним та його батьком бізнес. На що ОСОБА_10 повідомив, що гроші потрібно передати цього ж дня, оскільки керівник цеху на ім`я ОСОБА_15 перебуває у м. Одесі. Погодивши час зустрічі, він разом із товаришем – ОСОБА_16 та дружиною ОСОБА_17 зустрілись із ОСОБА_10 на парковці кафе «Компот» на 5 станції Великого Фонтану, де в їх автомобіль підсів ОСОБА_10 , де у присутності вищевказаних осіб, обговоривши всі нюанси співпраці, строки виплати дивідендів та повернення грошових коштів у разі такої потреби, потерпілий передав ОСОБА_10 грошові кошти в сумі 10000 доларів США, які останній перерахував у салоні автомобіля та одразу покинув його, мотивуючи необхідністю йти на зустріч із ОСОБА_15 . На пропозицію написати розписку про отримання вищевказаної грошової суми ОСОБА_10 відповів відмовою, мотивуючи це тим, що вказані гроші він бере не собі, а вкладає у бізнес. Крім того, він як працівник прокуратури, не може писати такого роду розписки. Після передачі грошових коштів ОСОБА_10 , він упродовж 3 місяців під час особистих зустрічей та телефонних розмов запевняв його, що прибутки будуть становити 1500 доларів США на місяць, що за надані потерпілим кошти здійснюється модернізація цеху та по її завершенні прибуток збільшиться та гроші (дохід) виплатять одразу за всі місяці. На прохання потерпілого познайомити із керівником меблевого цеху на ім`я ОСОБА_15 чи надати його номер телефону ОСОБА_10 відмовлявся це зробити. На початку квітня 2016 року при зустрічі із ОСОБА_10 потерпілий почав вимагати сплату суми дивідендів, на що ОСОБА_10 відповів, що ОСОБА_15 укладає вигідний контракт, після чого збільшиться розмір дивідендів, які найближчим часом він забере за всі місяці із моменту інвестування грошових коштів. При цьому ОСОБА_10 під час цієї розмови попрохав дати ще 2000 доларів США для закупівлі, з його слів, додаткового обладнання у меблевий цех, що необхідно для укладення контракту. Повіривши вчергове ОСОБА_10 , він піднявся у квартиру та, полаявшись із дружиною із вказаного приводу, оскільки остання була проти надання ОСОБА_10 цих грошей, взяв 2000 доларів США та передав їх ОСОБА_10 . Станом на липень 2016 року не отримавши дивідендів, потерпілий почав активно вимагати від ОСОБА_10 повернення переданих раніше 12000 доларів США та сплати дивідендів, а також познайомити із керівником меблевого цеху на ім`я ОСОБА_15 . Проте, ні грошей, ні дивідендів повернуто не було, зустріч, яку, на його вимогу, нібито організував ОСОБА_10 із ОСОБА_15 так і не відбулась, оскільки ніхто не прийшов на неї, а ОСОБА_10 поїхав із неї раніше, мотивуючи особистими справами. Не дочекавшись ОСОБА_15 , він поїхав за місцем проживання ОСОБА_10 з метою спілкування із батьками останнього. Проте із батьками поговорити не вийшло, оскільки вийшов ОСОБА_10 та почав прохати його надати йому час для повернення грошей. В середині липня 2016 року йому зателефонував ОСОБА_10 та повідомив, що зустрівся із ОСОБА_15 та забрав грошові кошти та вони домовились зустрітись в кафе на Французькому бульварі. Прибувши у кафе та прочекавши близько 1,5 години ОСОБА_10 , який в телефонних розмовах обіцяв, що вже під`їжджає, проте на місце зустрічі не прибув та вимкнув телефон. Після цього він поїхав додому до ОСОБА_10 та в розмові із батьком обвинуваченого дізнався, що ніякого бізнесу у м. Миколаєві із виробництва меблів у того немає та його син шахрай. Після цих подій мобільний телефон ОСОБА_10 вимкнутий, місце знаходження його не відоме. 
Свідок ОСОБА_17 у судовому засіданні пояснила, що її чоловік ОСОБА_5 розповів їй про пропозицію ОСОБА_10 про участь у бізнесі із виробництва меблів, що знаходився у м. Миколаєві. ОСОБА_10 запропонував її чоловіку інвестувати 10000 доларів США та отримувати щомісяця прибуток 1500 доларів США, запевнивши, що у разі виникнення потреби гроші він поверне протягом 2-3 діб з моменту попередження про це, на що ОСОБА_5 погодився. У грудні 2015 року на П`ятій станції Великого Фонтану на парковці кафе «Компот» у салоні автомобіля у її присутності та присутності ОСОБА_16 , ОСОБА_5 передав ОСОБА_10 10000 доларів США, який отримавши гроші, на пропозицію написання розписки про отримання грошей повідомив, що він не бере їх у борг, він є працівником правоохоронного органу і не може писати такі розписки. В подальшому протягом кількох місяців жодних грошових коштів, обіцяних ОСОБА_10 ОСОБА_5 не отримував, через що неодноразово телефонував ОСОБА_10 , вимагаючи від нього пояснень та виплати грошових коштів, на що отримував обіцянки від ОСОБА_10 . Також в ході спілкування ОСОБА_10 розповів ОСОБА_5 про можливий вигідний контракт та відповідно збільшення суми дивідендів, та попрохав у нього додатково інвестувати ще 2000 доларів США, на що ОСОБА_5 погодився і незважаючи на її заперечення, передав дві тисячі доларів ОСОБА_10 . 
Сідок ОСОБА_16 в судовому засіданні пояснив, що тривалий час знайомий із потерпілим ОСОБА_5 . У грудні 2015 року він разом із ОСОБА_5 та його дружиною ОСОБА_18 у вечірній час на автомобілі ОСОБА_5 прибули на парковку кафе «Компот», де до салону автомобіля сів ОСОБА_10 , з яким у ОСОБА_5 у його присутності відбулась розмова про інвестування ОСОБА_5 грошей 10000 доларів США в меблеве виробництво у м. Миколаєві. Після чого, ОСОБА_5 гроші у сумі 10000 доларів США, передав ОСОБА_19 , про що попрохав від ОСОБА_10 розписку про отримання грошових коштів, але той відмовився, сказавши гроші бере у бізнес, а не у позику і крім того, він працює в прокуратурі. Як йому відомо, ОСОБА_5 не отримав дивідендів, а також не отримав повернення грошей від ОСОБА_10 . 
Потерпілий ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснив, що у середині березня 2016 року з ним зв`язався його товариш на ім`я ОСОБА_20 , який виклав ситуацію та попрохав допомоги у вирішенні питання щодо повернення вилученого вантажу автозапчастин на митниці у Київській області, на який накладено арешт Печерським районним судом м. Києва. Тривалий час, будучи знайомим із ОСОБА_10 , при черговій зустрічі із останнім, він розповів йому про вказану ситуацію та попрохав сприяння у законному поверненні вантажу. ОСОБА_10 повідомив йому, що ОСОБА_12 , з яким він спільно навчався у ВУЗі, призначений на керівну посаду у прокуратурі Одеської області та має зв`язки у Генеральній прокуратурі України. В 20 числах березня 2016 року коли він перебував разом із знайомим ОСОБА_21 у кафе «Баффало», йому зателефонував ОСОБА_10 та повідомив, що знайшов потрібних людей для вирішення його питання. Після цього ввечері він зустрівся із ОСОБА_10 за місцем тимчасового проживання останнього. Під час розмови ОСОБА_10 повідомив, що може вирішити проблемне питання, для вирішення якого він звернувся до ОСОБА_12 , який повідомив, що у нього є потрібні люди, які нададуть правову допомогу. При цьому ОСОБА_10 повідомив, що вартість послуг становитиме 20000 доларів США., половину яких треба передати йому одразу для передачі ОСОБА_12 . В подальшому під час зустрічі у кафе «Сова» в присутності свого знайомого ОСОБА_21 він передав ОСОБА_10 10000 доларів США, листи та довіреність від компанії із ОАЕ. ОСОБА_10 переглянувши вміст конверту, повідомив, що поспішає на зустріч із ОСОБА_12 для передачі йому грошових коштів та прискорення процесу. Того ж дня ввечері він зателефонував ОСОБА_10 , який запевнив, що грші передав та на протязі 3 тижнів питання буде вирішено, арешт майна буде скасовано та вантаж відправлять за належністю. Через три тижні він почав телефонувати ОСОБА_10 та цікавитись як рухається справа, але ОСОБА_10 відповідав, що ОСОБА_12 зайнятий, у нього постійні наради та запевняв, що треба ще трохи почекати поки ОСОБА_12 поїде до м. Києва та домовиться. При черговій телефонній розмові ОСОБА_10 повідомив, що ОСОБА_12 був у Києві, про все домовився та після травневих свят вантаж вже відправлять. На вказане він висловив бажання поїхати до Києва, перевірити вантаж перед відправленням. ОСОБА_10 пообіцяв організувати та сказав, що зв`яжеться із ОСОБА_12 із вказаного питання та останній зконтактує потерпілого із людиною у Києві, яка допоможе попасти у зону митного контролю, де перебуває арештований вантаж автозапчастин. В травні 2016 року він поїхав до Києва, де йому повинні були організувати зустріч із працівником Генеральної прокуратури. Перебуваючи у Києві жодної зустріі не відбулось, на що ОСОБА_10 прохав затриматись у Києві ще на один день, мотивуючи це тим, що працівник ГПУ зайнятий. При цьому спілкування між ним та ОСОБА_10 відбувалось у месенджерах, скріншоти переписки між ним долучено до матеріалів кримінального провадження. По поверненню із Києва він полаявся із ОСОБА_10 , оскільки зрозумів, що ОСОБА_22 його обманув, тому він почав вимагати від ОСОБА_10 повернення грошових коштів та листів, наданих арабським постачальником, на що ОСОБА_10 поянив, що грошові кошти він віддав ОСОБА_12 для вирішення питання тільки законним шляхом і оплати послуг юристів. Також ОСОБА_10 повідомив, що зв`язався із цього питання із ОСОБА_12 , скидав скрини переписки між ним та ОСОБА_12 . Не довіряючи ОСОБА_10 він попрохав організувати зустріч із ОСОБА_12 , на що ОСОБА_10 погодився. В один із днів вони приїхали до обласної прокуратури, ОСОБА_10 вийшов та пішов до будівлі прокуратури та через деякий час вони вийшли із ОСОБА_12 із приміщення прокуратури, потиснули руки та розійшлись. Після цих подій, ОСОБА_10 знову казав, що треба ще трохи часу і питання буде вирішено. Через деякий час питання так і не вирішилось і він почав вимагати від ОСОБА_10 повернення 10000 доларів США, на що ОСОБА_10 під різними приводами уникав повернення грошей. Після чого він попередив ОСОБА_10 , що напише заяву про злочин, на що ОСОБА_10 запевнив, що гроші поверне, однак так і не повернув. Через деякий час він познайомився із ОСОБА_5 від якого дізнався, що ОСОБА_10 шахрайським шляхом заволодів його грошовими коштами. Після цього він попрохав ОСОБА_5 організувати зустріч із ОСОБА_12 , який під час зустрічі, побачивши скріншоти переписки з ОСОБА_10 , пояснив, що не причетний до вказаної ситуації та запропонував написати заяву про злочин. Через місяць йому зателефонував батько ОСОБА_10 , який при зустрічі просив його забрати заяву про злочин, обіцяв повернути борг. Він повідомив, що заяву забрати не може. Батько ОСОБА_10 почав йому погрожувати. Після чого вони розійшлись та більше не спілкувались. Гроші йому так ніхто і не повернув. 
Потерпілий ОСОБА_6 підтримав цивільний позов та просив його задовольнити.
Свідок ОСОБА_21 у судовому засіданні пояснив, що з потерпілий ОСОБА_6 є його товаришем, через якого познайомився з ОСОБА_10 , який був співробітником органів прокуратури. Від ОСОБА_6 йому було відомо, що у його знайомих із ОАЕ виникла проблема із вантажем автомобільних запчастин, які арештовано на митниці у Київській області. Також від ОСОБА_6 йому стало відомо, що ОСОБА_10 обіцяв за певну суму грошових коштів допомогти ОСОБА_6 у вирішенні виниклої проблеми. В кафе «Сова» ОСОБА_6 у його присутності передав ОСОБА_10 грошові кошти в сумі 10000 доларів США для вирішення питання щодо затриманого вантажу. Через деякий час ОСОБА_6 їздив до м. Києва з приводу вказаного питання, проте повернувся через 2-3 дні із Києва дуже злий, оскільки питання не вирішилось. Зі слів ОСОБА_6 йому було відомо, що ОСОБА_10 обіцяв, що вказане питання буде вирішено за сприяння заступника прокурора області ОСОБА_12 . 
В подальшому ОСОБА_10 перестав виходити на зв`язок, грошові кошти в сумі 10000 доларів США ОСОБА_6 не повернув. 
Свідок ОСОБА_12 будучи допитаним у судовому засіданні пояснив, що знайомий із ОСОБА_10 , оскільки в один період навчались у Одеській юридичній академії. У період із 2015 по 2019 роки він працював на посадах заступника прокурора та прокурора Одеської області. Від ОСОБА_5 він дізнався про те, що ОСОБА_10 , посилаючись на нібито зв`язки із ОСОБА_12 , що не відповідає дійсності, брав гроші у людей нібито за вирішення різного роду питань. ОСОБА_10 не звертався до нього із питанням допомоги у знятті арешту із вантажу автозапчастин, що надійшли на Київську митницю із ОАЕ. Грошових коштів від ОСОБА_10 для вирішення питання про зняття арешту із вантажу автозапчастин від ОСОБА_10 не отримував. 
Потерпілий ОСОБА_7 в судовому засіданні повідомив, що був знайомий з ОСОБА_10 через свого онука, оскільки той проходив практику у прокуратурі Київського району м. Одеси, де працював ОСОБА_10 . Після закінчення навчання у ВУЗі онук шукав роботу та нібито ОСОБА_10 допоміг із його працевлаштуванням у Київський районний суд м. Одеси архіварусом. Через деякий час онук звільнився із Київського районного суду м. Одеси. В подальшому вони випадково зустрілись із ОСОБА_10 та той пообіцяв сприяти у працевлаштуванні онука ОСОБА_13 в органи прокуратури Одещини. При цьому ОСОБА_10 сказав, що треба надати грошову допомогу у сумі 2000 доларів США. В подальшому ОСОБА_10 повідомив, що вже працює в НАБУ, знає керівництво та запропонував за додаткову грошову винагороду сприяти у працевлаштуванні онука до НАБУ. Не знаючи процедуру працевлаштування до НАБУ та погодившись із пропозицією ОСОБА_10 , він перебуваючи на дачі зателефонував онуку та сказав, щоб той передав ОСОБА_10 2000 доларів США, що онук і зробив. Протягом певного часу, онук так і не був працевлаштований до НАБУ, а ОСОБА_10 перестав відповідати на телефонні дзвінки. В подальшому, із засобів масової інформації він дізнався, що ОСОБА_10 шахрай та після цього написав заяву про злочин. 
Крім того вина обвинуваченого ОСОБА_10 у вчинені кримінальних правопорушень підтверджується дослідженими судом письмовими доказами:
-Відповіддю Директора НАБУ від 04.08.2016 року № 01-006/25985, згідно із якою ОСОБА_10 у НАБУ не працював та не працює, документи для участі у конкурсі на заміщення вакантної посади детектива до НАБУ від ОСОБА_10 станом на 03.08.2016 року не надходили. 
-Протоколом огляду предметів від 07.10.2016 року, згідно якого оглянуто мобільний телефон Арple, модель iPhone 6 Айфон 6 моделі, наданий потерпілим ОСОБА_6 , яким зафіксовано переписку у месенджерах Вотсап та Телеграмм між ним та ОСОБА_10 , а також у програмі для обміну текстовими повідомленнями «Аймеседж». Судом встановлено, що тематика та зміст дослідженої переписки підтверджують обставини вчинення ОСОБА_10 кримінальних правопорушень відносно потерпілого ОСОБА_6 
-Скріншотами переписки у месенджері Вотсап між потерпілим ОСОБА_5 та ОСОБА_10 , які долучені потерпілим під час допиту, якими підтверджено обставини, викладені потерпілим під час допиту у судовому засіданні.
-Копіями матеріалів кримінального провадження №22015101110000175 ід 10.09.2015 року в рамках якого накладено арешт на автозапчастини, що надійшли із ОАЕ на адресу компанії ТОВ «Східноєвроопейський експрес».
Учасники судового провадження проти закінчення з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами не заперечували. 
На підставі досліджених доказів, показань учасників судового провадження, суд дійшов до наступних висновків.
Вимогами ст.91 КПК України передбачені обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а саме у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; 6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до положень ст.2 КПК України, одним із завдань кримінального провадження - є застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури.
Згідно припису ч.1 ст.337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.
Відповідно до ч.1, ч. 3 ст.93 КПК України збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом. Потерпілий здійснює збирання доказів шляхом витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, копій документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій, актів перевірок; ініціювання проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій, а також шляхом здійснення інших дій, які здатні забезпечити подання суду належних і допустимих доказів.
Згідно ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Згідно ч.1 ст.84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Згідно ч.1 ст.85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
Судом перевірені доводи сторони захисту щодо недоведеності дослідженими судом доказами вини обвинуваченого ОСОБА_23 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 369, ч. 2 ст. 369-2 КК України, зокрема через не проведення у період досудового розслідування НСРД та відсутність розписок про отримання обвинуваченим грошових котів, а також недостатність доказового значення у показаннях потерпілих та свідків, які, на думку сторони захисту, є зацікавленими особами у результаті кримінального провадження та не доводять винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, тому захисник вважає, що обвинувачений підлягає виправданню. 
Вищезазначені доводи захисника суд вважає безпідставними, тому не бере їх до уваги та відхиляє їх, оскільки показання потерпілих та свідків, надані у судовому засіданні є чіткими, логічними, послідовними, тому суд вважає їх правдивими, які підтверджуються і узгоджуються з дослідженими судом доказами.
Оцінюючи досліджені судом докази, суд приходить до висновку, що всі досліджені докази є належними, оскільки підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, допустимі, оскільки отримані в порядку встановленому КПК України, достовірні, оскільки фактичні дані, отримані з цих доказів не спростовані жодним іншим доказом, наданим сторонами кримінального провадження.
Всі зазначені докази у своїй сукупності та взаємозв`язку не містять суперечностей, доповнюють один одного і дають можливість суду прийти до однозначного висновку про те, що вина ОСОБА_10 у вчиненні у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190 КК України - заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене у великих розмірах; ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 369 КК України - підбурювання до вчинення закінченого замаху на надання неправомірної вигоди за вчинення службовою особою, яка займає відповідальне становище, в інтересах третьої особи будь-якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища; ч. 2 ст. 369-2 КК України - одержання неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, доведена у повному обсязі.
Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому суд виходить із встановленої ст.50 КК України мети не тільки кари, а й виправлення і запобігання вчинення нових злочинів, заснованої на вимогах виваженості та справедливості. При цьому суд враховує, визначені ст.65 КК України загальні засади призначення покарання стосовно обставин цієї справи.
Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинене кримінальне правопорушення, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим засудженим, так і іншими особами.
Зокрема, індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду. Оптимальним орієнтиром такої діяльності є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання виправлення засудженого.
У справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03) зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Відповідно до ст.66 КК України обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому судом не встановлено.
Відповідно до ст.67 КК України обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено. 
Визначаючи обвинуваченому покарання, суд враховує ступінь тяжкості скоєних кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, і вважає, що необхідне і достатнє для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, покарання йому слід призначити у виді позбавлення воліз конфіскацією всього належного йому майна у власність держави.
Речові докази та процесуальні витрати у кримінальному провадженню відсутні.
Судом розглянуто цивільний позов, заявлений потерпілого ОСОБА_6 до ОСОБА_10 про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 261 711 гривень 29 копійок.
Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Згідно ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Згідно з ч.1 ст.1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
У відповідності до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Вирішуючи зазначений позов про стягнення спричиненої матеріальної шкоди, суд вважає його документально доведеним в частині спричиненої матеріальної шкоди.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.368, 373-374, 376, 392-395, КПК України, суд, –
УХВАЛИВ:

ОСОБА_10 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 369, ч. 2 ст. 369-2 КК України та призначити покарання: 
-за ч. 3 ст. 190 КК України ( у редакції КК України від 26.11.2015 р.) – у виді позбавлення волі строком на 8 років;
-за ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 369 КК України – у виді позбавлення волі строком на 5 років з конфіскацією всього належного йому майна у власність держави;
-за ч. 2 ст. 369-2 КК України – у виді позбавлення волі строком на 4 роки.
На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі строком на 8 (вісім) років з конфіскацією всього належного йому майна у власність держави.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_10 у виді тримання під вартою, обраний 18.08.2022 року ухвалою Личаківського районного суду м.Львова – залишити без змін. 
Строк відбування призначеного покарання обчислювати з моменту фактичного затримання ОСОБА_10 при виконанні вироку, який набрав законної сили.
Речові докази: мобільний телефон фірми Арple, модель iPhone 6 – вважати повернутим за належністю власнику ОСОБА_6 .
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.
Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_10 про відшкодування матеріальної шкоди – задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_6 261 711 гривень 29 копійок у рахунок відшкодування матеріальної шкоди.
Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту його проголошення через Київський районний суд м. Одеси.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційного скарги, якщо таку скаргу не було подано.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається захиснику обвинуваченого та прокурору.

Суддя                        ОСОБА_1