ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ 
8-й під`їзд, Держпром, майдан Свободи, 5, м. Харків, 61022 
тел. приймальня (057) 705-14-14, тел. канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41 
_______________________________________________________________________

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" квітня 2026 р.	м. Харків	Справа № 922/548/26	

Господарський суд Харківської області у складі:
судді Ємельянової О.О. 
при секретарі судового засідання Шаповаловій Д.С.
розглянувши в порядку загального позовного провадження справу 
за позовом 	Приватного акціонерного товариства "Харківенергозбут", 61057, м. Харків, вул. Гоголя, 10 	
до 	Комунального підприємства "Солоницівське житлово-експлуатаційне господарство" Солоницівської селищної ради, 62370, Харківська обл., Харківський р-н, сел. Солоницівка, вул. Слобожанська, буд. 27 	
про	стягнення 1 120 042,72 грн.	
за участю представників сторін:
позивача: Романенко О.М. ;
відповідача: Канунніков Д.О. 

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Харківенергозбут" звернулось до Господарського суду Харківської області із позовом до Комунального підприємства "Солоницівське житлово-експлуатаційне господарство" Солоницівської селищної ради про стягнення заборгованості за договором про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг № 53978,01 від 01.01.2019 року за спожиту електричну енергію за період з липня 2025 року по листопад 2025 року у сумі 1 120 042,72 грн.
Також, до стягнення заявлені судові витрати.
Крім того, позивачем у 2 пункті прохальної частини позовної заяви заявлено клопотання про розглянути справу у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
23.02.2026 року від позивача через канцелярію суду надійшла заява (вх. № 4457/26) до якої додано платіжну інструкцію № 3233 від "20" лютого 2026 року на суму 10 778,11 грн.
Ухвалою суду від 24.02.2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. У задоволенні клопотання позивача викладеного у пункті 2 прохальної частини позовної заяви про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження відмовлено. Розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 18 березня 2026 року о 11:20 год. Встановлено відповідачу строк у 15 (п`ятнадцять) календарних днів з моменту отримання цієї ухвали для подання відзиву на позов. Встановлено відповідачу 5 (п`ятиденний) строк з дня отримання відповіді на відзив для подання до суду заперечень відповідно до вимог статті 167 Господарського процесуального кодексу України, та із доказами направлення їх іншим учасникам справи (з описом вкладення, та із урахуванням вимог Господарського процесуального кодексу України в частині реєстрації та використання електронних кабінетів у ЄСІТС). Встановлено позивачу 5 (п`ятиденний) строк з дня отримання відзиву на позовну заяву для подання до суду відповіді на відзив.
05.03.2026 року від позивача через канцелярію суду надійшли пояснення (вх. № 5418/26).
17.03.2026 року від відповідача через канцелярію суду надійшло клопотання про відкладення судового засідання призначеного на 18.03.2026 року (вх. № 6413/26).
17.03.2026 року від відповідача через канцелярію суду надійшла заява про долучення повноважень та внесення відомостей про учасника справи для доступу до електронної справи №922/548/26 (вх. № 6414/26).
Ухвалою суду від 18.03.2026 року, яку занесено до протоколу судового засідання, судом задоволено клопотання відповідача про відкладення судового засідання. 
Ухвалою суду від 18.03.2026 року, яку занесено до протоколу судового засідання, судом судом відповідно до вимог частини 3 статті 177 Господарського процесуального кодексу України за власної ініціативи продовжено строк підготовчого засідання на 30 днів, та у підготовчому засіданні оголошено перерву до 08 квітня 2026 року о(б) 11:00 год. 
30.03.2026 року від відповідача через канцелярію суду надійшла заява (вх. № 7509/26) про визнання позову, у якій останній зазначає, що керуючись своїми процесуальними правами, відповідач у справі №922/548/26 цією заявою по суті справи, відповідно до положень статей 46, 191 Господарського процесуального кодексу України, на стадії підготовчого засідання у справі заявляє про визнання позовних вимог позивача про стягнення заборгованості за договором про постачання електричної енергії, та просить суд, прийняти заяву до розгляду, про що за результатами підготовчого провадження ухвалити рішення у справі. Вирішити питання про розподіл витрат у справі відповідно до положень частини 1 статті 130 Господарського процесуального кодексу України.
30.03.2026 року від відповідача через канцелярію суду надійшла заява (вх. № 7512/26) про розстрочення рішення суду, у якій останній просить суд, задовільнити клопотання про надання розстрочки виконання рішення суду у зв`язку з визнанням позову у повному обсязі та розстрочити виконання рішення суду на 12 місяців.
02.04.2026 року від відповідача через канцелярію суду надійшла заява (вх. № 7858/26) про визнання позову, у якій останній зазначає, що наслідки визнання позову відповідачу відомі та зрозумілі.
06.04.2026 року від позивача через канцелярію суду надійшли заперечення (вх. № 8163/26) на заяву відповідача про розстрочення виконання рішення суду, у яких просить суд, прийняти до розгляду та долучити до матеріалів справи № 922/548/26 заперечення позивача на заяву відповідача про розстрочення виконання рішення. Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Відмовити відповідачу у задоволенні заяви про відстрочення виконання рішення суду у повному обсязі.
08.04.2026 року від відповідача через канцелярію суду надійшло клопотання (вх. № 8366/26)про відкладення розгляду справи.
Ухвалою суду від 08.04.2026 року, яку занесено до протоколу судового засідання, судом вищевказані документи долучено до матеріалів справи.
Ухвалою суду від 08.04.2026 року, яку занесено до протоколу судового засідання, судом задоволено клопотання відповідача (вх. № 8366/26 від 08.04.2026 року) про відкладення розгляду справи.
Ухвалою суду від 08.04.2026 року, яку занесено до протоколу судового засідання, судом оголошено перерву до 15 квітня 2026 року о(б) 11:20 год.
10.04.2026 року від відповідача через канцелярію суду надійшла відповідь (вх. № 8660/26) на заперечення на клопотання (заяву)на заяву про розстрочення виконання рішення у справі № 922/548/26 вихідний № 23-12/247.
15.04.2026 року від відповідача через канцелярію суду надійшла заява (вх. № 9041/26), у якій останній просить суд, перейти до розгляду справи по сутті 15.04.2026 року. Вказану заяву відповідача також підтримано позивачем про наявний запис представник позивача Романенко О.М.
Ухвалою суду від 08.04.2026 року, яку занесено до протоколу судового засідання, судом вищевказані документи долучено до матеріалів справи.
У судовому засіданні 15.04.2026 року, відповідно до спільної заяви позивача та відповідача (вх. № 9041/26 від 15.04.2026 року), судом закрито підготовче засідання, та суд перейшов до розгляду справи по суті у даному судовому засіданні.
Присутній у судовому засіданні 15.04.2026 року з розгляду справи по суті представник позивача надав усні пояснення щодо позовних вимог, просив суд їх задовольнити. Щодо заяви відповідача про розстрочення рішення суду заперечував, та просив суд, відмовити у її задоволенні.
Присутній у судовому засіданні 15.04.2026 року з розгляду справи по суті представник відповідача надав усні пояснення щодо відзиву на позовну заяву про визнання позову відповідачем, підтримав його у повному обсязі, та просив суд задовольнити заяву відповідача про розстрочення рішення суду.
Суд, дослідивши матеріали справи зазначає, що як вбачається із наданої 30.03.2026 року відповідачем заяви (вх. № 7509/26) про визнання позову, останній зазначає про визнання позовних вимог позивача про стягнення заборгованості за договором про постачання електричної, та просить суд, прийняти заяву до розгляду, про що за результатами підготовчого провадження ухвалити рішення у справі. Вирішити питання про розподіл витрат у справі відповідно до положень частини 1 статті 130 Господарського процесуального кодексу України.
Пунктом 1 частини 2 статті 46 Господарського процесуального кодексу України визначено, що позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) - на будь-якій стадії судового процесу.
Як вбачається із матеріалів справи, заява (вх. № 7509/26 від 30.03.2026 року) відповідача про визнання позову підписана представником Канунніков Дмитро Олександрович, який діє на підставі ордеру серія АХ № 1321585 від 17.03.2026 року, повноваження адвоката не обмежуються. З вищевикладеного слідує, що визнання позову відповідачем викладене у наданій до суду заяві підписано уповноваженою на те особою.
Крім того, відповідачем у заяві від 02.04.2026 року (вх. № 7858/26) зазначено, що наслідки визнання позову відповідачу відомі та зрозумілі.
Враховуючи вищевикладене, суд, дослідивши матеріали справи, враховуючи те, що останні не містять доказів того, що визнання відповідачем позову у цій справі суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про ухвалення судового рішення.
Суд у судовому засіданні 15.04.2026 року перейшов до стадії ухвалення судового рішення, у зав`язку із чим, було оголошено рішення скорочене (вступна та резолютивна) його частини.
Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно перевіривши матеріали справи та надані докази, суд встановив наступне.
Як зазначає позивач, у зв`язку із відокремлення функції з розподілу електричної енергії від функцій постачання електричної енергії, що визначено положеннями Закону України “Про ринок електричної енергії ” від 13.04.2017 року, з 01.01.2019 року ПрАТ “Харківенергозбут” є постачальником електричної енергії за вільними цінами на підставі Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) від 19.06.2018 року № 505 та постачальником універсальних послуг на території Харківської області у відповідності до Постанови НКРЕКП від 26.10.2018 року № 1268.
Відповідно до пункту 13 розділу XVII Закону у разі відокремлення оператор системи розподілу є правонаступником в частині прав та обов`язків, зокрема, пов`язаних із провадженням діяльності з постачання електричної енергії за регульованим тарифом та із провадженням діяльності з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електромережами за договорами на постачання електричної енергії та про користування електричною енергією. 
На виконання пункту 13 розділу XVII Закону під час здійснення заходів з відокремлення було створено електропостачальника ПрАТ “Харківенергозбут”, а АТ “Харківобленерго” виконує функції з розподілу електричної енергії на території Харківської області та є оператором системи розподілу. Таким чином, правонаступником в частині прав та обов`язків за договорами про постачання/користування електричної енергії, що діяли до 01.01.2019 року залишилися Оператори системи розподілу електричної енергії, зокрема Акціонерне товариство “Харківобленерго”, оператор системи розподілу (ОСР), яке з 01.01.2019 року виконує функції з розподілу електричної енергії на території Харківської області згідно постанови НКРЕКП від 16.11.2018 року №1446.
ПрАТ “Харківенергозбут”, як постачальник універсальних послуг, здійснює постачання електричної енергії з 01.01.2019 року у порядку, визначеному правилами роздрібного ринку, та на умовах договору постачання універсальних послуг.
Відповідно до статті 4 Закону України “Про ринок електричної енергії” учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах.
Абзацом 5 пункту 13 розділу XVII Закону встановлено, що фактом приєднання споживача до умов договору постачання універсальних послуг (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, що засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної заяви про приєднання, оплата рахунка постачальника універсальної послуги та/або факт споживання електричної енергії. 
Відповідно до пункту 13 Перехідних положень Закону передача постачальнику універсальних послуг персональних даних побутових та малих непобутових споживачів під час здійснення заходів з відокремлення оператора системи розподілу не потребує отримання згоди та повідомлення таких споживачів про передачу персональних даних і вважається такою, що здійснена в загальносуспільних інтересах з метою забезпечення постачання електричної енергії споживачам. 
Згідно з пунктом 7 Постанови НКРЕКП від 26.10.2018 року № 1268, договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг укладається шляхом приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, опублікованого в засобах масової інформації та на веб-сайті постачальника, шляхом оплати рахунка, отриманого від постачальника універсальної послуги, або фактичного споживання будь-яких обсягів електричної енергії (за умови надання рахунка постачальником універсальної послуги), або підписання заяви-приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг.
Публічний договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг розміщений на офіційному сайті ПрАТ “ХАРКІВЕНЕРГОЗБУТ” zbutenergo.kharkov.ua.
За твердженнями позивача, між Приватним акціонерним товариством "Харківенергозбут" та Комунальним підприємством "Солоницівське житлово-експлуатаційне господарство" Солоницівської селищної ради було укладено договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг № 53978,01 за вказаними у додатку до Заяви-приєднання до договору об`єктами, що приєднані до електричних мереж оператора системи розподілу АТ «Харківобленерго», на умовах підписаної сторонами Комерційної пропозиції №9 для установ та організацій, які утримуються за рахунок коштів (внесків) населення до договору (уз урахуванням додаткової угоди до договору від 07.03.2024 року в частині зміни найменування споживача).
Пунктом 1.1. договору визначено, що цей договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови постачання електричної енергії виключно побутовим та малим непобутовим споживачам (далі - споживач) постачальником універсальних послуг (далі - постачальник) та укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України шляхом приєднання споживача до цього договору, згідно із заявою-приєднання яка є додатком 1 до цього договору. Укладення цього договору можливе шляхом підписання заяви-приєднання, за умови відсутності направлених заперечень щодо договірних умов у цілому чи частково, в електронному цифровому вигляді (в установленому законодавством порядку). 
Згідно пункту 1.2. договору, умови цього договору розроблені відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії" та Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14 березня 2018 року № 312 (далі - ПРРЕЕ), та є однаковими для всіх споживачів. Далі по тексту цього договору постачальник або споживач іменуються сторона, а разом - сторони.
Пунктом 2.1. договору визначено, що за цим договором постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість спожитої (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно умовами цього договору. Постачальник купує електричну енергію, вироблену з енергії "сонячного випромінювання та/або енергії вітру генеруючими установками приватних домогосподарств, величина встановленої потужності яких не може перевищувати встановлену потужність для відповідної категорії генеруючої установки, визначену законом, за "зеленим" тарифом в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії такими приватними домогосподарствами на підставі укладеного між ним та побутовим споживачем договору про купівлю-продаж електричної енергії за "зеленим" тарифом приватним домогосподарств відповідно до додатку 2 до цього договору.
Згідно пункту 3.3. договору постачальник за цим договором не має права вимагати від споживача будь-якої іншої оплати за спожиту електричну енергію, що не визначена у комерційній пропозиції, яка є додатком 3 до цього договору. 
Відповідно до пункту 3.4. договору, датою початку постачання електричної енергії споживачу є дата зазначена в заяві-приєднанні.
Пунктом 5.1. договору сторони погодили, що споживач розраховується з постачальником за спожиту електричну енергію за цінами (тарифами), що визначаються відповідно до методики (порядку), затвердженої Регулятором, згідно з обраною споживачем комерційною пропозицією, яка є додатком 3 до цього договору. 
Згідно пункту 5.8. договору, розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць.
Розрахунки споживача за цим договором здійснюються на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника. При цьому, споживач не обмежується у праві здійснювати оплату за цим договором через банківську платіжну систему, он-лайн переказ, поштовий переказ та в інший не заборонений чинним законодавством спосіб. Оплата вартості електричної енергії за цим договором здійснюється споживачем виключно шляхом перерахування коштів на спецрахунок постачальника. Оплата вважається здійсненою після того, як на спецрахунок постачальника надійшла вся сума коштів. Спецрахунок постачальника зазначається у платіжних документах постачальника, у тому числі у разі його зміни (пункт 5.9. договору).
Пунктом 5.10. договору визначено, що оплата рахунку постачальника за цим договором має бути здійснена споживачем у строки, визначені у рахунку, але не менше 5 робочих днів від дати отримання споживачем цього рахунка, або протягом 5 робочих днів від строку оплати, зазначеного у комерційній пропозиції, прийнятої споживачем.
Усі платіжні документи, що виставляються постачальником споживачу, мають містити чітку інформацію про суму платежу, порядок та строки оплати, що погоджені сторонами цього договору, а також інформацію щодо адреси, телефонів, офіційних веб-сайтів для отримання інформації про подання звернень, скарг та претензій щодо комерційної якості постачання електричної енергії та надання повідомлень про загрозу електробезпеки. 
Між сторонами було підписано:
- додаток № 1 заяву – приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг;
- додаток до заяви – приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг – інформацію щодо об`єктів споживання;
- додаток № 3 комерційну пропозицію № 9 для установ та організацій, які утримуються за рахунок коштів (внесків) населення.
Пунктом 3 комерційної пропозиції визначено, що розрахунковим періодом є календарний місяць. Оплата електричної енергії, в тому числі послуги з розподілу електричної енергії, здійснюється споживачем один раз за фактичний обсяг відпущеної електричної енергії, визначеного за показами розрахункових засобів обліку (або розрахунковим шляхом), на підставі виставленого рахунка споживачу постачальником, в якому зазначаються сума до сплати за електричну енергію, в тому числі послуги з розподілу електричної енергії. У разі відсутності графіка погашення заборгованості та при відсутності у платіжному документі у реквізиті "Призначення платежу " посилань на період, за який здійснюється оплата, або перевищення суми платежу, необхідної для цього періоду, ці кошти, перераховані споживачем за електричну енергію, постачальник має право зарахувати як погашення існуючої заборгованості споживача з найдавнішим терміном її виникнення. У разі зміни тарифу надлишок (переплата) оплаченої, але не спожитої електричної енергії зараховується споживачу на його особовий рахунок як авансовий платіж за новими тарифами в наступному розрахунковому періоді. Укладення сторонами та дотримання споживачем узгодженого графіка погашення заборгованості не звільняє споживача від оплати поточного споживання електричної енергії поточного періоду.
Згідно пункту 4 комерційної позиції, рахунок за спожиту електричну енергію надається споживачу протягом 5 робочих днів від дня закінчення розрахункового періоду. Рахунок за спожиту електричну енергію має бути оплачений протягом 5 робочих днів від дня отримання рахунка споживачем. Рахунки на оплату надаються споживачу у відповідних структурних підрозділах постачальника. У разі неотримання споживачем рахунків постачальник направляє рахунки споживачу поштовим зв`язком. У такому разі рахунки вважаються отриманими споживачем з дня їх відправлення. Оплата вартості електричної енергії здійснюється споживачем на поточній рахунок із спеціальним режимом використання.
03.11.2025 року між сторонами було підписано додаткову угоду про електронний обмін документами (документообіг).
Пунктом 1 додаткової угоди, сторони домовились здійснювати обмін документами (документообіг), а саме: рахунками за електричну енергію, рахунками на попередню оплату споживання електричної енергії, актами приймання передачі електричної енергії, рахунками на оплату пені, 3 % річних, індексу інфляції, актами звіряння розрахунків за електроенергію, попередженнями про припинення постачання електричної енергії у вигляді електронних документів із застосуванням до них кваліфікованого електронного підпису (далі - КЕП) за допомогою електронних адрес. 
Згідно пункту 5 додаткової угоди, визначено, що факт надсилання постачальником електронних документів фіксується наступним чином: у білінговій системі у разі відправлення за допомогою білінгової системи; у поштовій програмі у разі відправлення за допомогою поштової програми. Сторони погодили, що наявність запису у білінговій системі/поштовій програмі постачальника про надсилання відповідного електронного документа є достатньою правовою підставою для підтвердження належного виконання умов договору. За наявності такого запису відповідні електронні документи вважаються доставленими та отриманими споживачем з дня їх направлення. У разі неповернення споживачем акту приймання-передачі електричної енергії та акту звіряння розрахунків протягом 3 (трьох) робочих днів з дати відправлення, він вважається погодженим сторонами та вважається підписаним.
Відповідно до пункту 6 додаткової угоди №2 у разі укладання сторонами цієї додаткової угоди, вручення споживачу документів, що зазначені у пункті 1 цієї додаткової угоди у спосіб, передбачені комерційною пропозицією, що є додатком № 3 до договору, не здійснюються, окрім випадків передбачених цією додатковою угодою. У разі відсутності можливості надіслати електронний документ на електронну адресу споживача вручення документів, що зазначені у пункті 1 цієї додаткової угоди здійснюється способами, передбаченими комерційною пропозицією, що є додатком № 3 до договору. 
Згідно пункту 7 додаткової угоди сторони домовились, що електронні документи, які підписані з використанням КЕП та відправлені сторонами, мають силу оригіналу та повні юридичну силу, обов`язкові для виконання, породжують права та обов`язки для сторін та визнаються рівнозначними документами, що складаються на паперовому носії. 
За твердженнями позивача, у відповідності до пункту 6.2 договору, споживач зобов`язується забезпечувати своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії згідно до умов цього договору та пов`язаних з постачанням електричної енергії послуг з умовами цього договору.
Згідно з переданими даними від АТ “Харківобленерго” відповідачу проведено нарахування та за результатами розрахункових періодів, сформовано рахунки за електричну енергію, а саме:
Згідно з переданими даними від АТ “ХАРКІВОБЛЕНЕРГО” відповідачу проведено нарахування та за результатами розрахункових періодів, сформовано рахунки за електричну енергію, зокрема:
- за липень 2025 року на суму разом з ПДВ 20 % - 235 327,68 грн. Відповідачем за липень 2025 року спожито 54 474 кВт*год. Рахунок та акт приймання-передачі електричної енергії за липень 2025 року було направлено відповідачу засобами поштового зв`язку 07.08.2025 року. Строк оплати рахунку до 14.08.2025 року. Рахунок у встановлений строк не сплачено.
Також, позивачем зазначено, що заборгованість за липень 2025 року частково сплачено з простроченням платежу, а саме: 15.12.2025 року, 30.12.2025 року, 26.01.2025 року споживачем було сплачено заборгованість за спожиту електричну енергію за липень 2025 року на загальну суму 135 327,68 грн. згідно з платіжними інструкціями відповідно № 6532 від 15.12.2025 року на суму 25 327,60 грн., № 6572 від 30.12.2025 року на суму 100 000,00 грн., № 6655 від 26.01.2026 року на суму 10 000,08 грн. Відповідно за липень 2025 року заборгованість складає 100 000,00 грн. (235327,68 грн. - 135327,68 грн.);
- за серпень 2025 року на суму разом з ПДВ 20% - 220 393,44 грн. Відповідачем за серпень 2025 року спожито 51 017 кВт*год. Рахунок та акт приймання-передачі електричної енергії за серпень 2025 року було направлено Відповідачу засобами поштового зв`язку 05.09.2025 року. Строк оплати рахунку до 12.09.2025 року. Рахунок не сплачено;
- за вересень 2025 року на суму разом з ПДВ 20% - 221 732,64 грн. Відповідачем за вересень 2025 року спожито 51 327 кВт*год. Рахунок та акт приймання-передачі електричної енергії за вересень 2025 року було направлено Відповідачу засобами поштового зв`язку 08.10.2025 року. Строк оплати рахунку до 13.10.2025 року. Рахунок не сплачено;
- за жовтень 2025 року на суму разом з ПДВ 20% - 331 896,96 грн. Відповідачем за жовтень 2025 року спожито 76 828 кВт*год. Рахунок та акт приймання-передачі електричної енергії за жовтень 2025 року було направлено 10.11.2025 року в електронному вигляді засобами поштової програми відповідача на електрону пошту відповідача. Строк оплати рахунку до 12.09.2025 року. Рахунок не сплачено;
- за листопад 2025 року на суму разом з ПДВ 20% - 246 019,68 грн. Відповідачем за листопад 2025 року спожито 56 949 кВт*год. Рахунок та акт приймання-передачі електричної енергії за листопад 2025 року було направлено 09.12.2025 року в електронному вигляді засобами поштової програми відповідача на електрону пошту Відповідача. Строк оплати рахунку до 16.12.2025 року. Рахунок не сплачено.
За твердженнями позивача, відповідач свої зобов`язання щодо оплати електричної енергії за договором не виконав, а тому за розрахунком позивача, станом на 01.12.2025 року за відповідачем наявна заборгованість на спожиту електричну енергію за період з липня 2025 року по листопад 2025 року у сумі 1 120 042,72 грн., з них: 100 000,00 грн. за липень 2025 року, 220 393,44 грн. за серпень 2025 року, 221 732,64 грн. за вересень 2025 року, 331 896,96 грн. за жовтень 2025 року, 246 019,68 грн. за листопад 2025 року.
Оскільки відповідач свої зобов`язання щодо своєчасної оплати електричної енергії за договором не виконав, позивач звернувся із відповідним позовом до суду.
Надаючи правову кваліфікацію доказам, які надані сторонами та викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.
Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки (стаття 11 Цивільного кодексу України).
Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до статей 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.
Стаття 628 Цивільного кодексу України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Цивільним кодексом України, Законом України “Про ринок електричної енергії”. Порядок постачання електричної енергії та взаємовідносин зі споживачами усіх форм власності регулюється спеціальним законодавством, що передбачає здійснення постачання (продаж) електричної енергії споживачу за договором про постачання електричної енергії.
Статтею 4 Закону України “Про ринок електричної енергії” учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Універсальні послуги надаються постачальником таких послуг виключно побутовим та малим непобутовим споживачам (частина 1 статті 63 вказаної Закону).
Відповідно до вимог статті 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.
Статтею 691 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.
Відповідно до вимог частин 1, 2 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.
Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Отже, однією із основних умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.
Факт наявності у відповідача заборгованості за електричну енергію у загальному розмірі 1 120 042,72 грн., підтверджується наявними у матеріалах справи доказами.
Згідно з переданими даними від АТ “ХАРКІВОБЛЕНЕРГО” відповідачу проведено нарахування та за результатами розрахункових періодів, сформовано рахунки за електричну енергію які наявні у матеріалах справи, а саме:
- за липень 2025 року на суму разом з ПДВ 20 % - 235 327,68 грн. Із урахуванням часткових оплат, сума заборгованості відповідача за спожиту електроенергію за липень 2025 року заборгованість складає 100 000,00 грн. (235327,68 грн. - 135327,68 грн.);
- за серпень 2025 року на суму разом з ПДВ 20% - 220 393,44 грн. Строк оплати рахунку до 12.09.2025 року. Рахунок не сплачено;
- за вересень 2025 року на суму разом з ПДВ 20% - 221 732,64 грн. Строк оплати рахунку до 13.10.2025 року. Рахунок не сплачено;
- за жовтень 2025 року на суму разом з ПДВ 20% - 331 896,96 грн. Строк оплати рахунку до 12.09.2025 року. Рахунок не сплачено;
- за листопад 2025 року на суму разом з ПДВ 20% - 246 019,68 грн. Строк оплати рахунку до 16.12.2025 року. Рахунок не сплачено.
Натомість, відповідачем було здійснено оплату частково, у зв`язку із чим, за розрахунком позивача, станом на станом на 01.12.2025 року за відповідачем наявна заборгованість на спожиту електричну енергію за період з липня 2025 року по листопад 2025 року у сумі 1 120 042,72 грн., з них: 100 000,00 грн. за липень 2025 року, 220 393,44 грн. за серпень 2025 року, 221 732,64 грн. за вересень 2025 року, 331 896,96 грн. за жовтень 2025 року, 246 019,68 грн. за листопад 2025 року.
Судом здійснено перевірку наданого позивачем розрахунку суми боргу за період з липня 2025 року по листопад 2025 року на загальну боргу у розмірі 1 120 042,72 грн., та встановлено що такі нарахування відповідають вимогам законодавства та відносинам що виникли між сторонами.
Статтею 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
При цьому, у наданій до суду 30.03.2026 року за вх. № 7509/26 заяві про визнання позову, відповідачем позовні вимоги визнано у повному обсязі.
Частинами 1, 2 статті 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.
Частиною 2 статті 42 Господарського процесуального кодексу України, передбачено, що учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.
Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (стаття 74 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Враховуючи вищевикладене, визнання позову відповідачем (заява (вх. № 7509/26 від 30.03.2026 року) про визнання позову), суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог та про стягнення із відповідача на користь позивача заборгованість за договором про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг № 53978,01 від 01.01.2019р. за спожиту електричну енергію за період з липня 2025 року по листопад 2025 року в сумі 1 120 042,72 грн.
Щодо заяви (вх. № 7512/26 від 30.03.2026 року) відповідача про розстрочення рішення суду, суд зазначає наступне.
В обґрунтування наданої до суду заяви, відповідач зокрема зазначає, що останній посилається на визнанням ним боргу в повному обсязі, введення воєнного стану та відсутність достатньої фінансової підтримки значний час. Можливість розстрочення виконання судового рішення у судовому порядку у будь-якому випадку пов`язується з об`єктивними, непереборними, винятковими обставинами, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення. При цьому рішення про розстрочку виконання рішення суду має ґрунтуватись на додержанні балансу інтересів стягувача та боржника. Інтерес стягувача полягає у повному та якомога більш швидкому отриманню належних йому сум, а інтерес боржника полягає у погашенні наявних сум боргу, вважаємо наявні достатні підстави для розстрочення судом виконання рішення у цій справі, і у цьому випадку не вбачається, що місцевим господарським суд здійснено свої дискреційні повноваження з порушенням вимог чинного законодавства. 
Також зазначає, що відповідач не ухиляється від виконання судового рішення, а лише вказує про неможливість погашення наявної заборгованості за судовим рішенням перед позивачем саме одним разовим платежем. Отже, дії відповідача спрямовані на виконання рішення суду, але з розстроченням сплати боргу.
Щодо вини відповідача, останній зазначає, що фінансова стабільність КП «Солоницівське ЖЕГ» напряму залежить від надання підприємству фінансової підтримки Солоницівською селищної радою. Протягом 2025 року фінансова підтримка у структурі надходжень складає 58%, але навіть такі надходження фінансової підтримки не дозволяють вчасно сплачувати всі наявні зобов`язання. Наявні фінансові надходження дозволяють забезпечувати належний рівень надання послуг ЖКГ (вивіз сміття, водопостачання та водовідведення, обслуговування інженерних мереж для запобігання екологічних та техногенних ускладнень), своєчасної сплати заробітної плати та податків. Також зазначає, що відповідач не маж на меті уникнення оплати за спожиту електричну енергію за період з липня 2025 року по листопад 2025 року у сумі 1 120 042,72 грн. Проте, оплати напряму залежить від надання фінансової підтримки Солоницівською селищної радою. У зв`язку із чим повністю визнає позовні вимоги.
Щодо матеріального стану відповідача зазначає, що станом на 01.01.2026 року загальні збитки КП «Солоницівське ЖЕГ» склали 586 791,00 грн. Станом на 17.03.2026 року кредиторська заборгованість складає 3 628 251,74 грн. Дана заборгованість є наслідком економічно не обгрунтованих тарифів (тарифи 2017 року). Найбільша поточна заборгованість складає: курорт «Берминводи» 246 000 грн. за водопостачання та водовідведення, завод «Бермінводи» 19 776,00 грн. водопостачання, ПрАТ «Енергозбут» 2 320 572 грн. за використану електроенергію, ТОВ «Укрліфтексперт» 647 229 грн. за обслуговування ліфтів, ТОВ «Укрсхідліфт» 130 278 грн. ремонт ліфтів, КП «Харківські теплові мережі» 122 853,00 грн., Відділ культури, молоді та спорту Солоницівської ОТГ 99 655 грн. відшкодування витрат з електроенергії.
Підприємство постійно знаходиться на контакті з Солоницівською селищною радою з питань надання фінансової підтримки і сподівається отримати її у другому кварталі 2026 року у розмірах, достатніх для погашення заборгованості перед постачальниками послуг. Таким чином, майновий стан відповідача робить неможливим виконання рішення суду по справі. Відповідач не ухиляється від виконання судового рішення, а лише вказує про неможливість погашення наявної заборгованості за судовим рішенням перед позивачем саме одним разовим платежем. Надання розстрочення виконання судового рішення забезпечить відповідачу можливість поступового погашення присуджених до стягнення сум без значного одноразового фінансового навантаження, а позивачу - можливість реального отримання грошових коштів частками із певним інтервалом у часі.
Також, відповідач посилається на воєнний стан, та лист ТППУ від 28.02.2022 року N 2024/02.0-7.1, та зазначає, що виходячи з наявності об`єктивних обставин (ведення воєнних дій на території Харківської міської територіальної громади), із врахуванням майнового стану відповідача (наявність заборгованості перед постачальниками послуг), визнання позову та необхідність відповідачу часу для вирішення питання щодо виконання рішення суду пусправі, просить розстрочити виконання рішення суду на 12 місяців.
Відповідно до вимог частини 1 статті 331 Господарського процесуального кодексу України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.
Згідно частин 2, 3 статті 331 Господарського процесуального кодексу України, заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.
Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
Господарський процесуальний кодекс України не визначає переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання. Тому суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини, за правилами статті 86 Господарського процесуального кодексу.
Відповідно до частин 4, 5, 7 статті 331 господарського процесуального кодексу України, вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:
1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;
2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан;
3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.
Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.
Про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, встановлення чи зміну способу та порядку його виконання або відмову у вчиненні відповідних процесуальних дій постановляється ухвала, яка може бути оскаржена.
Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.
Отже, вирішуючи питання про відстрочку та розстрочку виконання рішення, суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи.
Положеннями пункту 9 частини 2 статті 129 Конституції України, статті 326 Господарського процесуального кодексу України закріплено принцип обов`язковості рішень суду, згідно із яким судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковим на всій території України.
Відповідно до частини 2 статті 326 Господарського процесуального кодексу України невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2012 року № 18-рп/2012 виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. У рішенні Конституційного Суду України від 25.04.2012 року у справі № 11-рп/2012 зазначено, що невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.
Суд зазначає, що згідно з частиною 1статті 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.
При цьому, самі лише посилання заявника на складне фінансове становище, визнання позову відповідачем, наявність заборгованості перед постачальниками послуг, на військовий стан та на необхідність відповідачу часу для вирішення питання щодо виконання рішення суду у справі, якими обґрунтована винятковість обставин, що ускладнюють виконання судового рішення, із урахуванням інтересів позивача (стягувача), без надання належних та допустимих доказів, не може бути безумовною підставою для надання розстрочки виконання судового рішення; при цьому, розстрочення виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 15 березня 2018 року у справі № 910/8153/17).
Європейський суд з прав людини зазначив, що відсутність грошових коштів не може бути підставою відмови від виконання грошових зобов`язань (Справа "Бурдов проти Росії" від 07.05.2002 (заява №59498/00), Справа "Горнсбі проти Греції" від 19 березня 1997 року (заява № 18357/91) та інші).
Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що розстрочення виконання судового рішення можлива лише у виняткових випадках, при наявності доказів та обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення.
Суд зазначає, що наведені заявником (відповідачем) у заяві (вх. № 7512/26 від 30.03.2026 року) обставини, не свідчать про неможливість виконання рішення суду у цій справі, при цьому, на підтвердження викладених у заяві обставин, заявником до заяви було надано лише ордер серія АХ № 1321585 на надання правничої (правової) допомоги адвокатом Кануннікова Д.О., рішення Слоницівської селищної ради від 17.07.2025 року № 08, від 17.10.2024 року № 15, від 18.12.2025 року № 06, від 19.02.2026 року № 42, від 21.08.2025 року № 05, лист КП Солоницівське ЖЕГ від 17.03.2026 року № 126, обігова відомість за 31 рахунком, обігова відомість за 631 рахунком, податкова декларація КП Солоницівське ЖЕГ за 2025 рік, рішення Слоніцевської селищної ради від 15.05.2025 року № 03, заява щодо фінансового стану від 17.03.2026 року № 126 не підтверджують у відповідності до вимог Господарського процесуального кодексу України належними та допустимими доказами скрутне фінансове становище відповідача.
При цьому, відповідачем не надано до суду належного доказу (відомості про рахунки у інших банківських установах та про рух коштів по цих рахунках, про наявність або відсутність майна, яке може бути реалізовано з метою погашення боргу тощо) з якого суду можливо встановити викладені у заяві обставини, а самі лише посилання відповідача на те, що останній має скрутне матеріальне становище, посилання наявність заборгованість інших контрагентів та на воєнний стан, без надання належних та допустимих доказів, не можуть бути підставою для задоволення заяви про розстрочення виконання рішення суду.
Відповідно до частини 5 статті 331 Господарського процесуального кодексу України розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.
Як вбачається із матеріалів справи, у наданій до суду заяві, відповідач, просить суд, розстрочити виконання рішення на 12 місяців, проте, у наданій до суду заяві відповідачем не наведено жодного графіку (із зазначенням конкретних дат), якого боржник мав на меті дотримуватися у разі розстрочення виконання рішення судом.
Вказане переконливо свідчить про відсутність у діях боржника наміру зі своєчасного виконання рішення у цій справі шляхом здійснення систематичних платежів, направлених на виконання рішення суду.
З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви (вх. № 7512/26 від 30.03.2026 року) відповідача про розстрочення рішення суду.
Крім того, Європейський суд з прав людини у справі Іммобільяре Саффі проти Італії (заява № 22774/93) наголосив, що право на звернення до суду, гарантоване статтею 6, також передбачає практичне виконання остаточних, обов`язкових для виконання судових рішень, які в державах, що поважають принцип верховенства права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду стороні у провадженні (див., mutatis mutandis, рішення у згадуваній вище справі Горнсбі, с. 510, п. 40). Отже, виконання судового рішення не може розстрочуватись на незаконних підставах.
Також суд враховує, що право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece), від 19.03.1997 р.). Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (рішення у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії" від 28.07.1999 року (заява № 22774/93, п. 66, ECHR 1999-V). Тяжке фінансове становище підприємства (на що посилається боржник) не є незвичайною і не прогнозованою обставиною в умовах ринкової економіки, є одним із можливих ризиків підприємницької діяльності та в умовах фінансової кризи в країні носить загальний характер, як для боржника так і для стягувача.
З огляду на викладене, з урахуванням балансу інтересів сторін та права на справедливий судовий розгляд, яке може бути порушене у випадку тривалого невиконання рішення суду, заява (вх. № 7512/26 від 30.03.2026 року) відповідача про розстрочення рішення суду не підлягає задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Як вбачається із матеріалів справи, відповідач у заяві (вх. № 7509/26 від 30.03.2026 року) про визнання позову, просить суд, вирішити питання про розподіл витрат у справі відповідно до положень частини 1 статті 130 Господарського процесуального кодексу України.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При цьому, частиною 1 статті 130 Господарського процесуального кодексу України визначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.
Відповідно до частини 3 статті 7 Закону України "Про судовий збір" зокрема, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.
Як вбачається із матеріалів справи, позивачем відповідно до платіжної інструкції № 3021 від 16.02.2026 року було сплачено судовий збір у розмірі 2 662,40 грн., та відповідно до платіжної інструкції № 3233 від 20.02.2026 року було сплачено судовий збір у розмірі 10 778,11 грн. що становить загальну суму 13 440,51 грн.
За розрахунком суду за вимогу майнового характеру про стягнення суми боргу у розмірі 1 120 042,72 грн. позивач мав сплатити судовий збір у розмір 16 800,64 грн. При цьому, як вбачається із матеріалів справи, позивачем позовну заяву було подано через підсистему електронний суд, у зв`язку із чим, сума судового збору сплачена позивачем із застосуванням коефіцієнту 0,8, та становить суму розмірі – 13 440,51 грн. 
Враховуючи вищевикладене, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, із відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 50 % розміру судового збору, що становить суму у розмірі 6 720,26 грн., та повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору у розмірі 6 720,25 грн.
Керуючись статтями 4, 12, 20, 73, 74, 76-79, 86, 129, 130, 185, 236 - 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -   

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Комунального підприємства "Солоницівське житлово-експлуатаційне господарство" Солоницівської селищної ради (62370, Харківська обл., Харківський р-н, сел. Солоницівка, вул. Слобожанська, буд. 27, ЄДРПОУ 33337766) на користь Приватного акціонерного товариства "Харківенергозбут" (61057, м. Харків, вул. Гоголя, 10, ЄДРПОУ 42206328)
- заборгованість за договором про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг № 53978,01 від 01.01.2019 року за спожиту електричну енергію за період з липня 2025 року по листопад 2025 року у сумі 1 120 042,72 грн. (на п/р НОМЕР_1 в Фiлiя - ХОУ АТ “Державний ощадний банк України”, МФО 351823);
- судовий збір у розмірі 6 720,26 грн. (на ХОУ АТ «Ощадбанк» п/р НОМЕР_2 , МФО 351823).

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Головному управлінню державної казначейської служби України у Харківській області повернути Приватному акціонерному товариству "Харківенергозбут" (61057, м. Харків, вул. Гоголя, 10, ЄДРПОУ 42206328) з Державного бюджету 6 720,25 грн. судового збору, сплаченого до Господарського суду Харківської області згідно платіжної інструкції № 3021 від 16.02.2026 року, та платіжної інструкції № 3233 від 20.02.2026 року, відповідно до частини 3 статті 7 Закону України "Про судовий збір", про що постановити ухвалу про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору.

У задоволенні заяви (вх. № 7512/26 від 30.03.2026 року) відповідача про розстрочення рішення суду – відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду, у межах апеляційного округу, протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення, відповідно до статей 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням пункту 17.5 Перехідних положень Кодексу.
Інформацію щодо роботи суду та щодо розгляду конкретних судових справ можна отримати на сайті суду, а також за допомогою Телеграм-бота Господарського суду Харківської області https://t.me/GospSud_kh_bot.

Реквізити сторін:
позивач: Приватне акціонерне товариство "Харківенергозбут" (61057, м. Харків, вул. Гоголя, 10, ЄДРПОУ 42206328);
відповідач: Комунальне підприємство "Солоницівське житлово-експлуатаційне господарство" Солоницівської селищної ради (62370, Харківська обл., Харківський р-н, сел. Солоницівка, вул. Слобожанська, буд. 27, ЄДРПОУ 33337766).

Повне рішення складено "27" квітня 2026 р. 

Суддя		О.О. Ємельянова