ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 червня 2026 року	справа № 380/8612/26	

Львівський окружний адміністративний суд у складі судді Желік О.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в:

на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України із вимогами:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми індексації грошового забезпечення за весь час затримки їх виплати з 2018 року по день її фактичної виплати - 26.02.2026;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми грошового забезпечення за весь час затримки його виплати з 2018 року по день її фактичної виплати - 26.02.2026 на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 01.08.2025 у справі № 380/9709/25.
В обґрунтування позову зазначив, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 01.08.2025 у справі № 380/9709/25 визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо неврахування індексації грошового забезпечення при обрахунку грошової допомоги на оздоровлення за 2018 рік, одноразової грошової допомоги при звільненні та грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 по 2019 рік, та зобов`язано відповідача здійснити відповідний перерахунок і доплату з урахуванням нарахованої та виплаченої індексації грошового забезпечення. На виконання цього рішення відповідач 26.02.2026 виплатив позивачу грошове забезпечення в розмірі 28 661,69 грн. Проте під час виплати зазначеної заборгованості компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків її виплати відповідач не нарахував та не виплатив, а на звернення позивача в добровільному порядку відмовив у такому нарахуванні. Вважаючи таку бездіяльність протиправною, позивач звернувся із цим позовом до суду.
Ухвалою судді від 04.05.2026 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.
Від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечив. В обґрунтування заперечень зазначив, що між сторонами тривали численні судові спори щодо різних складових грошового забезпечення, а тому задоволення цього позову без урахування раніше присуджених компенсацій може призвести до подвійного стягнення за одні й ті самі місяці затримки. Указав також на відсутність помісячного розрахунку компенсації, без якого, на його думку, неможливо застосувати механізм, передбачений статтею 3 Закону № 2050-ІІІ, та належно виконати рішення; послався на постанову Верховного Суду від 06.09.2023 у справі № 620/7524/23 щодо необхідності зазначення конкретної суми в резолютивній частині. Просив у задоволенні позову відмовити, а також заявив клопотання про витребування у позивача банківських виписок та про встановлення місяців затримки, охоплених раніше присудженою компенсацією.
Суд вивчив матеріали справи, з`ясував обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідив докази, якими вони обґрунтовуються, та встановив таке.
ОСОБА_1 проходив військову службу в Національній гвардії України на посаді помічника начальника військового наряду (снайпера) відділення спеціального патрульного взводу патрульної роти 1 патрульного батальйону військової частини НОМЕР_1 .
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 04.01.2019 № 3 (по стройовій частині) прапорщика ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення з 04.01.2019 у зв`язку зі звільненням з військової служби на підставі підпункту «б» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (за станом здоров`я) згідно з наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 27.12.2018 № 86 о/с.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 01.08.2025 у справі № 380/9709/25 позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 задоволено частково: визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо неврахування індексації грошового забезпечення при обрахунку грошової допомоги на оздоровлення за 2018 рік, одноразової грошової допомоги при звільненні та грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 по 2019 рік, та зобов`язано відповідача здійснити перерахунок і доплату зазначених сум з урахуванням нарахованої та виплаченої індексації грошового забезпечення.
На виконання вказаного судового рішення відповідач 26.02.2026 здійснив виплату грошового забезпечення в розмірі 28661,69 грн, що підтверджується випискою АТ КБ «ПриватБанк» по надходженнях по картці/рахунку позивача від 26.02.2026 із зазначенням призначення платежу як перерахунку одноразових виплат та грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки учасника бойових дій з урахуванням індексації грошового забезпечення згідно з рішенням суду № 380/9709/25.
Позивач звернувся до відповідача із заявою від 03.03.2026 (вх. № Г-68 від 06.03.2026) про нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення. Листом командира військової частини НОМЕР_1 від 25.03.2026 № 50/4/13-Г-68 у задоволенні цієї заяви відмовлено з посиланням на те, що індексація грошового забезпечення за минулі роки нібито не належить до виплат, передбачених при звільненні.
Під час виплати заборгованості з грошового забезпечення відповідачем не нараховано та не виплачено позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків її виплати за весь час затримки з 2018 року по день фактичної виплати - 26.02.2026.
Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення, позивач звернувся із цим позовом до суду.
При вирішенні спору суд керується таким.
Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Пунктом 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008, встановлено, що особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.
Згідно зі статтями 1-3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (далі - Закон № 2050-ІІІ) підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема заробітну плату (грошове забезпечення) та суму індексації грошових доходів громадян.
Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).
Отже, підставою для здійснення компенсації втрати частини доходів є дотримання таких умов: 1) наявність нарахованого доходу; 2) порушення встановлених строків його виплати (як з вини, так і без вини підприємств усіх форм власності і господарювання); 3) затримка виплати доходу на один і більше календарних місяців; 4) зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги; 5) доходи не повинні носити разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення)).
З метою реалізації Закону № 2050-ІІІ Кабінет Міністрів України 21.02.2001 прийняв постанову № 159, якою затвердив Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - Порядок № 159). Згідно з пунктом 4 Порядку № 159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Згідно з пунктом 5 Порядку № 159 сума компенсації виплачується громадянам у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
Наведене нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить компенсацію втрати частини грошових доходів у залежність від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, коли здійснено цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.
На належності сум індексації та компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати до складових належної працівникові заробітної плати, як коштів, що мають компенсаторний характер та спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати, наголошував Конституційний Суд України в Рішенні від 15.10.2013 № 9-рп/2013. Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 Закону № 2050-ІІІ дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені. Водночас компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.
При вирішенні цього спору суд враховує узагальнену правову позицію Верховного Суду, висловлену в постанові від 29.04.2021 у справі № 240/6583/20, такого змісту:
«…системний аналіз норм, що регулюють спірні правовідносини, дає підстави для висновку, що індексація є складовою заробітної плати та у разі несвоєчасної виплати сум грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до діючого законодавства. Використане у статті 3 Закону № 2050-ІІІ формулювання, що компенсація обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.»
Наведений підхід узгоджується з висновками Верховного Суду у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду, викладеними в постанові від 02.04.2024 у справі № 560/8194/20, згідно з якими виплата компенсації втрати частини доходів повинна здійснюватися в тому місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості, а невиплата компенсації у вказаний період свідчить про відмову виплатити її та не потребує оформлення окремим актом індивідуальної дії. Відповідає він і висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у зразковій справі від 11.04.2025 № 280/8933/24, згідно з якими грошове забезпечення військовослужбовця є грошовим доходом, що не має разового характеру, а порушення строку його виплати є підставою для нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів. Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Застосовуючи наведене правове регулювання до встановлених у справі обставин, суд виходить із того, що належне позивачу грошове забезпечення, право на перерахунок та виплату якого з урахуванням індексації підтверджено рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 01.08.2025 у справі № 380/9709/25, є грошовим доходом у розумінні Закону № 2050-ІІІ, який не має разового характеру. Фактична виплата цього доходу здійснена відповідачем 26.02.2026 зі значним порушенням установлених строків, що утворює передбачену законом підставу для нарахування та виплати позивачу компенсації втрати частини доходів за весь час такої затримки.
Доводи відповідача про ймовірність подвійного стягнення компенсації за одні й ті самі місяці затримки суд відхиляє. Предметом цього спору є компенсація, нарахована на суми грошового забезпечення, виплачені 26.02.2026 на виконання рішення у справі № 380/9709/25 (грошова допомога на оздоровлення за 2018 рік, одноразова грошова допомога при звільненні та грошова компенсація за невикористані дні додаткової відпустки з урахуванням індексації). Відповідач, усупереч вимогам частини другої статті 77 КАС України, не довів і не надав жодних доказів того, що компенсація саме на ці суми та за ці ж періоди вже була присуджена або виплачена позивачу в інших справах. Сам по собі факт існування між сторонами інших судових спорів щодо інших складових грошового забезпечення не свідчить про тотожність предмета стягнення та не може бути підставою для відмови в захисті порушеного права. Водночас задоволення позову не призводить до подвійного стягнення, оскільки компенсація обчислюється виключно на суми грошового забезпечення, фактично виплачені 26.02.2026 у цій справі.
Безпідставними є й посилання відповідача на відсутність помісячного розрахунку компенсації як на підставу для відмови в позові. Обов`язок нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у силу статей 1-4 Закону № 2050-ІІІ та пунктів 4, 5 Порядку № 159 покладено на відповідача як на орган, з вини якого допущено затримку виплати доходу; саме відповідач володіє відомостями про помісячно нараховані, але невчасно виплачені суми та зобов`язаний здійснити відповідне обчислення. Перекладення цього обов`язку на позивача суперечило б наведеному правовому регулюванню. Заявлені позивачем вимоги мають характер вимог про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії (нарахувати і виплатити компенсацію), а не вимог про стягнення конкретної грошової суми, а тому правова позиція, висловлена в постанові Верховного Суду від 06.09.2023 у справі № 620/7524/23, до спірних правовідносин не застосовна. За таких обставин відсутні підстави і для задоволення клопотань відповідача про витребування доказів та про встановлення місяців затримки, охоплених іншими рішеннями.
Доводи відповідача про дотримання прав позивача в повному обсязі та про відсутність правових підстав для виплати компенсації суд відхиляє як такі, що ґрунтуються на помилковому тлумаченні Закону № 2050-ІІІ. Сам факт виплати грошового забезпечення лише 26.02.2026 свідчить про порушення строків його виплати, а отже, обов`язок нарахувати та виплатити компенсацію виник у відповідача незалежно від підстав нарахування основної суми доходу.
Судом установлено, що остаточна виплата позивачу доходу у вигляді грошового забезпечення здійснена відповідачем 26.02.2026. З огляду на викладене суд дійшов висновку, що позивач має право на виплату йому компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми належного грошового забезпечення за весь час затримки з 2018 року по день фактичної виплати - 26.02.2026.
Таким чином, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
У розумінні частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Матеріали справи свідчать, що відповідні критерії відповідачем не дотримано, що зумовило звернення позивача за захистом порушених прав та інтересів до суду.
З огляду на викладене суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, а тому позов слід задовольнити.
Ураховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору за подання цього позову, а доказів понесення інших судових витрат позивачем не надано, відтак у силу приписів статті 139 КАС України судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись ст. ст. 2, 8-10, 14, 72-79, 90, 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
в и р і ш и в:

адміністративний позов задовольнити повністю.
Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати з 2018 року по день її фактичної виплати - 26.02.2026.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми грошового забезпечення, виплаченого на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 01.08.2025 у справі № 380/9709/25, за весь час затримки виплати з 2018 року по день її фактичної виплати - 26.02.2026.
Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду, з врахуванням гарантій, встановлених пунктом 3 Розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Желік О.М.