Справа № 302/341/26 
Провадження № 2/302/269/26 

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2026 року селище Міжгір`я

Міжгірський районний суд Закарпатської області в складі судді Повідайчика О.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
В С Т А Н О В И В:
11 березня 2026 до Міжгірського районного суду Закарпатської області надійшов позов ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі – ТОВ «ФК «ЄАПБ», позивач) до ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , відповідач) про стягнення заборгованості за кредитними договорам, який обґрунтований таким.
24 березня 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Селфі Кредит» (далі – Первісний кредитор 1, кредитодавець 1 ТОВ «Селфі Кредит») та ОСОБА_1 було укладено в електронній формі в інформаційно-комунікаційній системі кредитодавця 1 кредитний договір № 2183577 (далі – Кредитний договір 1, договір 1). На підставі зазначеного договору відповідачка отримала кредит. 23.12.2025 між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу № 23122025/1, на підставі якого до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідачки на суму 43 475,97 грн, з яких: 12 669,07 грн основний борг, 22 806,00 грн відсотки та 8 000,00 пеня. 
02 травня 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Стар Файненс Груп» (далі – Первісний кредитор 2, кредитодавець 2, ТОВ «Стар Файненс Груп») та ОСОБА_1 було укладено в електронній формі кредитний договір № 03090-05/2025 (далі – Кредитний договір 2, договір 2). На підставі зазначеного договору відповідачка отримала кредит. 23.11.2025 між ТОВ «Стар Файненс Груп» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу № 25112025, на підставі якого до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідачки на суму 17 700,00 грн, з яких: 10 000,00 грн основний борг, 5 400,00 грн відсотки та 2 300,00 пеня.
29 червня 2025 року між ТОВ «Стар Файненс Груп» та ОСОБА_1 було укладено в електронній формі кредитний договір № 66863-06/2025 (далі – Кредитний договір 3, договір 3). На підставі зазначеного договору відповідачка отримала кредит. 29.10.2025 між ТОВ «Стар Файненс Груп» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу № 29102025, на підставі якого до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідачки на суму 12 540,00 грн, з яких: 3 000,00 грн основний борг, 3 240,00 грн відсотки та 6 000,00 штраф та 300,00 грн комісія.
З моменту отримання права вимоги до відповідачки позивач не здійснював нарахування буд-яких штрафів.
Обґрунтовуючи позов зазначеними обставинами, ТОВ «ФК «ЄАПБ» просило стягнути з відповідачки суми заборгованості за вказаними кредитними договорами (договором позики).
Також позивач просить стягнути з відповідача на свою користь судові витрати у розмірі 2 662,40 грн за сплату ним судового збору при пред`явленні позову до суду.
Ухвалою судді від 13 березня 2026 року було відкрито провадження в справі й постановлено проводити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 
12 травня 2026 року представник відповідача – адвокат Рішко С.І. подав до суду відзив на позовну заяву. В зазначеному відзиві представник позивача заперечує проти задоволення позову в цілому. Зазначає, що матеріалами справи не доводяться факти укладення кредитних договорів й не підтверджується отримання відповідачем кредитів на їх підставі, а також перехід права вимоги від кредитодавців до позивача. Стверджує про незаконність установлення розміру процентів, який суперечить приписам законодавства та їх непропорційність, справедливою сумою яких може бути така, яка не перевищує тіла кредиту. Вказує на нікчемність умов кредитних договорів про установлення комісій за обслуговування кредиту. Вказує не помилки при проведенні розрахунку неустойки, а також щодо зарахування сум платежів при виконанні договорів. У задоволенні позову просить відмовити.
13 травня 2026 року позивачем подано відповідь на відзив, якою заперечуються доводи представника відповідача, викладені у відзиві. Позивач стверджує, що договори було укладено в інформаційно-комунікаційній системі кредитодавця. Перед укладенням договорів кредитодавця здійснили ідентифікацію т верифікацію позичальника, відповідно до вимог діючого законодавства. Договори а електронній формі укладені відповідно до положень діючого законодавства, позичальник ознайомлений з їх змістом і погодився з умовами правочинів. Укладені договори містять всі умови, передбачені діючим законодавством. Заявляє, що факт видачі кредитів у безготівковій формі підтверджується довідками платіжного оператора. Стверджує про правильність нарахування процентів у відповідності до умов договору та відповідно до діючого законодавства. Пояснює, що перехід права вимоги здійснено відповідно до вимог закону, що підтверджується наявними матеріалах справи доказами. Заявляє про обґрунтованість витрат на професійну правничу допомогу, розмір якої є помірним, економічно доцільним і відповідає реальним затратам.
14 травня 2026 року представник відповідачки – адвокат Рішко С.І. подав заперечення на відповідь на відзив у якому заявляє про необґрунтованість позову у повному обсязі, а також незаконності нарахування неустойки, з посиланням на п. 18 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України.
Заяв про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін учасники не подавали.
Враховуючи позиції сторін, суд вирішив провести розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.
Фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).
Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності, суд установив такі фактичні обставини й дійшов таких висновків.
Повно та всебічно розглянувши надані позивачем документи та матеріали на обґрунтування заявлених ним вимог, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються заявлені позовні вимоги, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Правовідносини сторін регламентуються наведеними нижче нормами діючого законодавства.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір – це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Згідно зі статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (вебсайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.
Без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між кредитодавцем та позичальником в електронній формі укласти не видається за можливе.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
В абзаці другому частини другої статті 639 ЦК України визначено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Аналізуючи викладене, можна дійти висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму.
Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Обов`язок позичальника повернути позику (кредит), у відповідності до умов договору, виникає тільки після і внаслідок виконання позикодавцем свого обов`язку видати (переказати) позичальнику відповідні грошові кошти – позику.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до ст.1055 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. 
За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги), як визначено статтею 1077 ЦК України, одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). 
Відповідно до положень ст.1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. 
Згідно ст.1081 ЦК України, клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Грошова вимога, право якої відступається, є дійсною, якщо клієнт має право відступити право грошової вимоги і в момент відступлення цієї вимоги йому не були відомі обставини, внаслідок яких боржник має право не виконувати вимогу. Клієнт не відповідає за невиконання або неналежне виконання боржником грошової вимоги, право якої відступається і яка пред`явлена до виконання фактором, якщо інше не встановлено договором факторингу.
Згідно ч.1 ст.1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомлені визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.
За правилом статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Тобто за наведеним загальним правилом до нового кредитора переходять усі права, які належали первісному кредиторові у зобов`язанні, якщо інше не встановлено договором або законом.
Договір факторингу є підставою для сингулярного правонаступництва, в силу якого не відбувається припинення попереднього кредитного зобов`язання. У такому разі відбувається зміна суб`єктного складу - на стороні кредитора - у правовідношенні, тобто цивільні правовідносини існують безперервно, не припиняючись, відбувається лише заміна одного з їх учасників. Отже, у подібних випадках не відбувається припинення одних правовідносин і виникнення інших, при цьому правовідносини за змістом і природою продовжують існувати за основними своїми характеристиками.
Таким чином, у разі відступлення права вимоги новий кредитор замінює собою особу у всіх правах, що існували на момент здійснення відступлення і не припинилися внаслідок такої заміни кредитора у зобов`язанні.
Пунктом 4.3. Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року №254 передбачено, що первинні документи мають бути складені під час здійснення операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення в паперовій та/або в електронній формі.
Пунктом 4.10. Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року №254 передбачено, що первинні документи складаються на паперових носіях або в електронній формі та мають містити такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства (банку), що склало документ; зміст та обсяг операції (короткий зміст операції та підстава для її здійснення), одиницю її виміру; посади осіб, відповідальних за здійснення операції і правильність її оформлення; особистий підпис (електронний цифровий підпис) та інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні операції.
Пунктом 5.3. Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року №254 передбачено, що Банки обов`язково мають складати на паперових та/або електронних носіях, зокрема, такі регістри як особові рахунки та виписки з них.
Доказами надання кредиту (видачі/перерахування кредитних коштів) можуть бути будь-які документи, з яких можна встановити факт господарської операції, а саме: первинні бухгалтерські документи (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки, виписки по рахунку та інше) чи будь-які інші прямих доказів існування цієї обставини загалом. 
Згідно ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та п. 2.1.1 Постанови НБУ «Про затвердження Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України» від 30.12.1998 № 566, лише первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій та складені під час здійснення господарської операції - є правовою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій.
Відповідно до ч.1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис».
Відповідно до вимог ч. 3 ст.12, ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
У відповідності до ч.1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Згідно ч.2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
З огляду на положення ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Суд установив такі фактичні обставини справи й на підставі наведених норм правового регулювання дійшов таких висновків.
24 березня 2025 року між ТОВ «Селфі Кредит» та ОСОБА_1 в електронній формі було укладено договір № 2183577 про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort». За умовами цього договору Кредитодавець 1 зобов`язався надати позичальниці кредит у сумі 16 000,00 грн (п.1.2.) на строк 360 днів (п. 1.3.) з періодичністю платежів 24 дні у відповідності до графіка (п. 1.4). Тип процентної ставки – фіксована (п. 1.5), стандартна та денна процентна ставка – 1 % (п.1.5.1, 1.7.1).
Відповідно до п.2.1. договору кошти надають шляхом безготівкового перерахування на рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача НОМЕР_1 . Згідно з п. 5.1. договору проценти, що нараховуються за цим договором є платою за користування кредитом. Нарахування процентів за договором здійснюється на залишок заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту.
Пунктом 6.6 договору передбачено, що у випадку невиконання та/або неналежного виконання споживачем зобов`язань щодо повернення суми кредиту та/або сплати процентів щза користування кредитом споживач зобов`язаний сплатити Товариству штраф: 6.4.1. у розмірі 2 400,00 грн на 3 (третій) день такого невиконання та/або неналежного виконання та п.6.4.2 у розмірі 480,00 грн починаючи з 4 (четвертого) дня за кожний день невиконання та/або неналежного виконання.
Відповідно до п. 7.2. договору він укладається в інформаційно-комунікаційній системі (ІКС) товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт. Електронна ідентифікація споживача в ІКС здійснюється при вході споживача в особистий кабінет, в порядку встановленому Законом України «Про електронну комерцію».
Суд констатує, що договір містить сукупність персональних даних позичальниці, які дають можливість її ідентифікувати, зокрема її повне ім`я, відомості щодо реєстраційного номера облікової картки платника податків, паспорта громадянина України, місця проживання, номера телефону та електронної пошти й електронного платіжного засобу. Договір підписаний позичальницею електронним підписом одноразовим електронним ідентифікатором С121. До договору додаються графік платежів, інформаційне повідомлення від споживача фінансових послуг та паспорт споживчого кредиту, які підписані відповідачкою електронним підписом одноразовим електронним ідентифікатором С121.
Відповідно до листа Товариства з обмеженою відповідальністю «Пейтек» від 26.12.2025 вих. № 20251226-2188 останнім на підставі діючого з ТОВ «Селфі Кредит» договору 24.03.2025 о 14:42:26 було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта від імені ТОВ «Селфі Кредит» суму 16 000,00 грн на електронний платіжний засіб НОМЕР_2 .
Суд висновує, що вказаними доказами в сукупності й взаємозв`язку підтверджується факт укладення між ТОВ «Селфі Кредит» та ОСОБА_1 кредитного договору на викладених у ньому узгоджених сторонами умовах, а також виконання його з боку кредитодавця та виникнення між сторонами зобов`язальних відносин.
Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості ТОВ «Селфі Кредит» за період з 24.03.2025 по 22.12.2025 було здійснено нарахування відсотків за користування кредитом загальний розмір яких склав 36 314,20 грн. Нарахування відсотків здійснено у відповідності до умов договору, які відповідають вимогам діючого законодавства, за узгоджений період кредитування. Стороною відповідача вказаний розрахунок не оспорено й не спростовано.
Зазначений розрахунок містить відомості про здійснення відповідачкою погашення заборгованості за кредитним договором в загальній сумі 16 838,23 грн, з яких 3 330,03 грн були зараховані в погашення основного боргу, а 13 508,20 грн – в сплату відсотків. Внаслідок зазначеної оплати залишок заборгованості за договором склав за основним боргом – 12 669,97 грн та 22 806,00 грн за нарахованими відсотками. 
Суд дійшов висновку про обґрунтованість доводів позивача про наявність у відповідачки заборгованості за тілом кредиту в сумі 12 669,97 грн та за нарахованими процентами в сумі 22 806,00 грн.
В частині доводів щодо нарахування відповідачці пені в сумі 8 000,00 грн суд зауважує, що відповідно до п. 18 розділу «Прикінцеві й перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Відтак доводи позивача щодо нарахування пені не ґрунтуються на вимогам закону та є безпідставними.
02 травня 2025 року між ТОВ «Стар Файненс Груп» та ОСОБА_1 в електронній формі було укладено договір про надання фінансового кредиту № 03090-05/2025. За умовами цього договору Кредитодавець 2 зобов`язався надати позичальниці кредит у сумі 10 000,00 грн (п.1.1.) на власні потреби на 120 днів (п. 1.2.) з визначенням обов`язку позичальника погасити кредит в останній день строку кредитування – 29.08.2025 (п. 1.2). За користування кредитом кредитодавець 2 нараховує проценти в розмірі 0,90% в день на залишок заборгованості, що є платою за користування кредитом та комісію 1 000,00 грн (що складає 10,0% від суми кредиту), тип процентної ставки – фіксована, сутність комісії – плата за надання кредиту (п. 1.4).
Відповідно до п.1.6. кредит надається в безготівковій формі в національній валюті на рахунок клієнта, включаючи використання реквізитів платіжної картки № 4731-21хх-хххх-9974.
Пунктом 2.1. договору встановлено, що перед укладенням цього договору товариство здійснило ідентифікацію та верифікацію клієнта з урахуванням вимог визначених нормативно-правовим актом Національного банку України з питань здійснення установами фінансового моніторингу, одним із наступних способів: - отримання через систему BankID НБУ ідентифікаційних даних; - отримання ідентифікаційних даних та фінансового номера телефону з бюро кредитних історій.
Відповідно до п. 5.3. договору у випадку прострочення клієнтом сплати платежів відповідно до термінів, встановлених у графіку платежів, товариство нараховує неустойку у вигляді штрафу: в розмірі 100% від суми простроченої заборгованості – за наступний день після терміну сплати, встановленого в графіку платежів, за відповідний розрахунковий (платіжний) період та до дати погашення заборгованості, з урахуванням обмежень, встановлених чинним законодавством.
Суд констатує, що договір містить сукупність персональних даних позичальниці, які дають можливість її ідентифікувати, зокрема її повне ім`я, відомості щодо реєстраційного номера облікової картки платника податків, паспорта громадянина України, місця проживання, номера телефону та електронної пошти й електронного платіжного засобу. Договір підписаний позичальницею електронним підписом одноразовим електронним ідентифікатором Y727. До договору додаються графік платежів та паспорт споживчого кредиту, які підписані відповідачкою електронним підписом одноразовим електронним ідентифікатором Y727.
Відповідно до листа Товариства з обмеженою відповідальністю «Універсальні платіжні рішення» від 30.12.2025 вих. № 3426_251230091722 останнім на підставі діючого з ТОВ «Стар Файненс Груп» договору 02.05.2025 о 09:55:05 було успішно прийнято платежі на карту маска НОМЕР_1 , номер транзакції в системі iPay.ua – 728761771, призначення платежу: зарахування 10 000 грн на карту НОМЕР_1 .
Суд висновує, що вказаними доказами в сукупності й взаємозв`язку підтверджується факт укладення між ТОВ «Стар Файненс Груп» та ОСОБА_1 кредитного договору на викладених у ньому узгоджених сторонами умовах, а також виконання його з боку кредитодавця та виникнення між сторонами зобов`язальних відносин.
Суд відхиляє й не бере до уваги при вирішенні спору наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором 03090-05/2025 від 02.05.2025 позаяк такий не містить підпису особи, а тому визнається судом недопустимим доказом. Водночас суд бере до уваги підтвердження належними й допустимими доказами факту видачі кредиту в сумі 10 000,00 грн, відсутністю доказів його погашення та визнання позивачем часткового погашення відповідачкою нарахованих за період кредитування відсотків, унаслідок чого заборгованість за відсотками склала 5 400,00 грн. Нарахований розмір відсотків відповідає умовам договору, які не суперечать вимогам діючого законодавства, за узгоджений період кредитування. Стороною відповідача розмір заборгованості за основним боргом та відсотками належними й допустимими доказами не спростовано.
Відтак суд дійшов висновку про обґрунтованість доводів позивача про наявність у відповідачки заборгованості за тілом кредиту в сумі 10 000,00 грн та за нарахованими відсотками в сумі 5 400,00 грн.
В частині доводів щодо нарахування відповідачці пені в сумі 2 300,00 грн суд зауважує, що відповідно до п. 18 розділу «Прикінцеві й перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Відтак доводи позивача щодо нарахування пені не ґрунтуються на вимогам закону та є безпідставними.
29 червня 2025 року між ТОВ «Стар Файненс Груп» та ОСОБА_1 в електронній формі було укладено договір про надання фінансового кредиту № 66863-09/2025. За умовами цього договору Кредитодавець 2 зобов`язався надати позичальниці кредит у сумі 3 000,00 грн (п.1.1.) на власні потреби на 120 днів (п. 1.2.) з визначенням обов`язку позичальника погасити кредит в останній день строку кредитування – 26.10.2025 (п. 1.2). За користування кредитом кредитодавець 2 нараховує проценти в розмірі 0,90% в день на залишок заборгованості, що є платою за користування кредитом та комісію 300,00 грн (що складає 10,0% від суми кредиту), тип процентної ставки – фіксована, сутність комісії – плата за надання кредиту (п. 1.4).
Відповідно до п.1.6. кредит надається в безготівковій формі в національній валюті на рахунок клієнта, включаючи використання реквізитів платіжної картки № 4731-21хх-хххх-9974.
Пунктом 2.1. договору встановлено, що перед укладенням цього договору товариство здійснило ідентифікацію та верифікацію клієнта з урахуванням вимог визначених нормативно-правовим актом Національного банку України з питань здійснення установами фінансового моніторингу, одним із наступних способів: - отримання через систему BankID НБУ ідентифікаційних даних; - отримання ідентифікаційних даних та фінансового номера телефону з бюро кредитних історій.
Відповідно до п. 5.3. договору у випадку прострочення клієнтом сплати платежів відповідно до термінів, встановлених у графіку платежів, товариство нараховує неустойку у вигляді штрафу: в розмірі 100% від суми простроченої заборгованості – за наступний день після терміну сплати, встановленого в графіку платежів, за відповідний розрахунковий (платіжний) період та до дати погашення заборгованості, з урахуванням обмежень, встановлених чинним законодавством.
Суд констатує, що договір містить сукупність персональних даних позичальниці, які дають можливість її ідентифікувати, зокрема її повне ім`я, відомості щодо реєстраційного номера облікової картки платника податків, паспорта громадянина України, місця проживання, номера телефону та електронної пошти й електронного платіжного засобу. Договір підписаний позичальницею електронним підписом одноразовим електронним ідентифікатором Y514. До договору додаються графік платежів та паспорт споживчого кредиту, які підписані відповідачкою електронним підписом одноразовим електронним ідентифікатором Y514.
Відповідно до листа Товариства з обмеженою відповідальністю «Універсальні платіжні рішення» від 26.02.2026 вих. № 3426_260226170248 останнім на підставі діючого з ТОВ «Стар Файненс Груп» договору 29.06.2025 о 12:25:00 було успішно перераховано платежі на карту маска НОМЕР_1 , номер транзакції в системі iPay.ua – 787541054, призначення платежу: зарахування 3 000 грн на карту НОМЕР_3 , код авторизації на боці банку 992897, ПІБ клієнта: ОСОБА_1 .
Суд висновує, що вказаними доказами в сукупності й взаємозв`язку підтверджується факт укладення між ТОВ «Стар Файненс Груп» та ОСОБА_1 кредитного договору на викладених у ньому узгоджених сторонами умовах, а також виконання його з боку кредитодавця та виникнення між сторонами зобов`язальних відносин.
Суд відхиляє й не бере до уваги при вирішенні спору наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором позаяк такий не містить будь-яких розрахунків, натомість констатує наявність суми боргу.
В матеріалах справи наявні докази видачі кредиту відповідачці та відсутні відомості й докази його частково погашення ОСОБА_1 . Відтак суд уважає за можливе здійснити розрахунок відсотків, відповідно до умов договору та висновує, що їх розмір за період кредитування 120 днів, виходячи з суми кредиту 3 000,00 грн і відсоткової ставки 0,90% склав 3 240,00 грн (3 000,00 грн х 0,90% х 120 днів). Позивач заявив до стягнення вимогу за нарахованими відсотками – 3 240,00 грн.
Стороною відповідача розмір заборгованості за основним боргом та відсотками належними й допустимими доказами не спростовано.
Відтак суд дійшов висновку про обґрунтованість доводів позивача про наявність у відповідачки заборгованості за тілом кредиту в сумі 3 000,00 грн та за нарахованими відсотками в сумі 3 240,00 грн.
В частині доводів щодо нарахування відповідачці штрафу в розмірі 300,00 грн та пені в сумі 6 000,00 грн суд зауважує, що відповідно до п. 18 розділу «Прикінцеві й перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Відтак доводи позивача щодо нарахування штрафу й пені не ґрунтуються на вимогам закону та є безпідставними.
Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог суд з`ясовує обсяг переданих прав вимог за договорами факторингу, виходячи з їх дійсності на момент передання, з врахуванням загальновизнаного принципу приватного права «nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet», який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам (див. постанову Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 31/160 (29/170(6/77-5/100).
23 грудня 2025 року між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу № 23122025/1, на підставі якого до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором № 2183577 про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» від 24 березня 2025 року. Суд установив дійсність вимог первісного кредитора за вказаним договором в загальній сумі 35 475,97 грн, з яких: за тілом кредиту в сумі 12 669,97 грн та за нарахованими процентами в сумі 22 806,00 грн. В цій частині право вимоги перейшло до позивача та в цій частині позовні вимоги визнаються судом обґрунтованими й такими, що підлягають до задоволення.
23 листопада 2025 року між ТОВ «Стар Файненс Груп» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу № 25112025, на підставі якого до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідачки за договором про надання фінансового кредиту № 03090-05/2025 від 02 травня 2025 року. Суд установив дійсність вимог первісного кредитора за вказаним договором в загальній сумі 15 400,00 грн, з яких: за тілом кредиту в сумі 10 000,00 грн та за нарахованими процентами в сумі 5 400,00 грн. В цій частині право вимоги перейшло до позивача та в цій частині позовні вимоги визнаються судом обґрунтованими й такими, що підлягають до задоволення.
29 жовтня 2025 року між ТОВ «Стар Файненс Груп» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу № 29102025, на підставі якого до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідачки за договором про надання фінансового кредиту № 66863-06/2025 від 29 червня 2025 року. Суд установив дійсність вимог первісного кредитора за вказаним договором в загальній сумі 6 240,00 грн, з яких: за тілом кредиту в сумі 3 000,00 грн та за нарахованими процентами в сумі 3 240,00 грн. В цій частині право вимоги перейшло до позивача та в цій частині позовні вимоги визнаються судом обґрунтованими й такими, що підлягають до задоволення.
З наведених мотивів і підстав у решті позову слід відмовитию
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом задоволено позовні вимоги на загальну суму 57 115,97 грн із заявлених до стягнення 73 715,97 грн, що становить 77%. З врахуванням часткового задоволення позову з відповідачки на користь позивача слід стягнути на часткове відшкодування витрат із сплати судового збору суму 2 562,56 грн.
Керуючись ст. 12, 13, 76, 81, 133, 137, 141, 259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" (код ЄДРПОУ 35625014; місцезнаходження: вул. Лісова, 2, м. Бровари, Броварський район, Київська область, 07400; реквізити IBAN НОМЕР_5 у АТ «ТАСкомбанк») 57 115,97 грн (п`ятдесят сім тисяч сто п`ятнадцять гривень 97 коп.) заборгованості за кредитними договорами та 2 562,56 грн (дві тисячі п`ятсот шістдесят дві гривні 56 коп.) на часткове відшкодування понесених судових витрат.
В задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 

Суддя	  	О. І. Повідайчик