П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2026 року м. Київ

Справа № 756/19926/25
Провадження: № 22-ц/824/11630/2026

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О., 
суддів Верланова С. М., Нежури В.А., 
секретар Лаврук Ю. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Деркаченко Софії Олексіївни в інтересах ОСОБА_1 
на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 23 квітня 2026 року, постановлену під головуванням судді Шролик І. С.,
у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2025 року ТОВ «ФК «Кредіт-Капітал» звернулося до суду із вказаним позовом, в якому просило стягнути з відповідача, ОСОБА_1 , заборгованість за договором про споживчий кредит № 9345370 від 08 лютого 2023 року у розмірі 20450грн., судовий збір у розмірі 2422,40 грн., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8000 грн.
Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 02 лютого 2026 року позовні вимоги ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» заборгованість за договором про споживчий кредит №9345370 від 08 лютого 2023 року в розмірі 20450,00 грн., витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн. та витрати на правничу допомогу 8000,00 грн.
Представник відповідача подав до суду заяву про перегляд заочного рішення, в якій просив скасувати заочне рішення Оболонського районного суду міста Києва від 02 лютого 2026 року, зупинити провадження по справі до звільнення відповідача з військової служби. В обґрунтування поданої заяви зазначено, що відповідач не мав можливості з`явитись у судове засідання, наразі ОСОБА_1 є військовослужбовцем, призваним на військову службу за мобілізацією та виконує бойові завдання із відсічі збройної агресії РФ. Відомості щодо вказаного судового рішення було отримано через за стосунок «Дія» 11 лютого 2026 року, інших відомостей не отримував. Вважає, що заборгованість було нараховано незаконно, посилаючись на пільги для військовослужбовців, звільнення від обов`язку сплати пені (штрафів або неустойки під час воєнного стану), карантинні обмеження, а поведінку позивача недобросовісною.
Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 23 квітня 2026 року залишено без розгляду заяву  ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Оболонського районного суду міста Києва від 02 лютого 2026 року.

Не погодившись із таким судовим рішенням, адвокат Деркаченко С. О. в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права просила скасувати ухвалу суду та направити справудо суду першої інстанції для продовження розгляду.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що висновок суду першої інстанції про звернення відповідача із заявою про перегляд заочного рішення лише 15 квітня 2026 року не відповідає фактичним обставинам справи та спростовується матеріалами, поданими через підсистему «Електронний суд». Зазначає, що первинна заява про перегляд заочного рішення була сформована, підписана кваліфікованим електронним підписом та направлена до суду ще 27 лютого 2026 року, тобто, в межах процесуального строку, встановленого статтею 284 ЦПК України. Натомість документ від 16 квітня 2026 року, який суд фактично сприйняв як первинне звернення, був лише заявою щодо уточнення відомостей та усунення технічних неточностей, допущених у раніше поданій заяві, а тому не міг вважатися самостійним зверненням про перегляд заочного рішення.
На думку представника відповідача, суд першої інстанції не надав належної оцінки документам, які містилися в матеріалах справи та підтверджували факт подання заяви саме 27 лютого 2026 року, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про пропуск відповідачем установленого законом строку на звернення до суду.
Крім того, звертає увагу на те, що відповідач проходить військову службу у складі Збройних Сил України та бере безпосередню участь у заходах із забезпечення оборони держави, що підтверджується наданими до суду доказами. Вважає, що зазначені обставини також підлягали врахуванню судом під час вирішення питання щодо реалізації відповідачем права на судовий захист та доступу до правосуддя.
Ухвалами Київського апеляційного суду від 13 травня 2026 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності. 
Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Залишаючи заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення без розгляду, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач пропустив передбачений статтею 284 ЦПК України строк на звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення. Суд зазначив, що про ухвалення заочного рішення відповідач дізнався 11 лютого 2026 року через застосунок «Дія», однак із заявою про його перегляд звернувся лише 15 квітня 2026 року. Враховуючи відсутність клопотання про поновлення пропущеного строку та дійшовши висновку про втрату відповідачем права на вчинення відповідної процесуальної дії, суд першої інстанції, керуючись положеннями статей 126, 127 та 284 ЦПК України, залишив подану заяву без розгляду.
Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частини перша-третя статті 12 ЦПК України).

Заочним розглядом справи є специфічна процедура розгляду цивільної справи та її вирішення за відсутності відповідача.
Водночас суть та мета заочного розгляду справи, які полягають у своєчасному та ефективному вирішенні спору, не відрізняються від тих же складових загального позовного провадження. Наведене пояснюється тим, що питання проведення заочного розгляду справи виникає вже на стадії судового розгляду під час судового засідання у справах позовного провадження. Тобто за наявності передбачених законом умов фактично відбувається перехід із загального позовного провадження до заочного розгляду справи.
Законодавець передбачив, що заочне рішення підлягає скасуванню судом першої інстанції, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи (частина перша статті 288 ЦПК України).
Отже, ЦПК України встановлює можливість перегляду ухваленого місцевим судом заочного рішення цим же судом без необхідності звернення до апеляційного суду за умови, що причини, які зумовили неприйняття відповідачем участі у розгляді справи, визнані судом поважними, а докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до частини другої статті 284 ЦПК України заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин (частини третя, четверта статті 284 ЦПК України).
Отже, законодавець встановив темпоральні обмеження для реалізації відповідачем права на перегляд заочного рішення.
Відповідно до вимог статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
З огляду на сукупний аналіз статей 126, 284 ЦПК України заява про перегляд заочного рішення підлягає залишенню без розгляду у разі, якщо подана поза межами встановленого процесуальним законом строку, а причини пропуску строку визнані судом неповажними.
Обґрунтовуючи важливість дотримання принципу правової визначеності, ЄСПЛ сформував практику, відповідно до якої національні суди пріоритетність мають надавати дотриманню встановлених процесуальним законом строків звернення до суду, строків апеляційного та касаційного оскарження судових рішень, а поновлення пропущеного строку допускається лише у випадках, коли мають місце не формальні та суб`єктивні, а об`єктивні та непереборні причини їх пропуску.
Зокрема, ЄСПЛ у справах «Світлана Науменко проти України», «Трегубенко проти України», «Желтяков проти України» зазначає, що у випадках перегляду судових рішень як у порядку нагляду, так і у зв`язку з нововиявленими обставинами національні суди мають забезпечувати дотримання учасниками справи встановлених строків та не допускати того, щоб за допомогою таких процесуальних механізмів, як продовження строку на оскарження, було порушено принцип правової визначеності.
Загалом згідно з практикою ЄСПЛ при застосуванні процедурних правил варто уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом, та порушення принципу правової визначеності (справи «Волчлі проти Франції», «ТОВ «Фріда» проти України»).
Отже, встановлений частиною другою статті 284 ЦПК України строк на звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення є одним з інструментів забезпечення принципу правової визначеності, адже право відповідача на доступ до суду апеляційної інстанції при заочному розгляді справи місцевим судом не є абсолютним та забезпечується за умови дотримання ним порядку та строку звернення до суду першої інстанції із заявою про перегляд заочного рішення.
У постанові від 12 червня 2024 року у справі №756/11081/20 Велика Палата Верховного Суду, відступаючи від висновків, сформульованих у її постанові від 09 листопада 2021 року у справі №214/5505/16, зробила такі висновки щодо застосування статей 126, 127 ЦПК України в сукупності зі статтями 284, 286, 287 цього Кодексу:
- передбачені частиною третьою статті 287 ЦПК України повноваження суду першої інстанції стосуються саме суті заяви про перегляд заочного рішення (зокрема, подання чи неподання відповідачем доказів по суті справи і доказів поважності неявки в судове засідання, на якому було ухвалене заочне рішення) і не застосовуються у ситуації пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення;
- оцінка поважності причин пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення та наявності підстав для його поновлення належить до компетенції місцевого суду, до якого подана така заява. Наслідком пропуску строку для подання заяви про перегляд заочного рішення за умови відсутності поважних причин для його поновлення є залишення такої заяви без розгляду на підставі частини другої статті 126 ЦПК України, а не залишення її без задоволення.
Отже, Велика Палата Верховного Суду з огляду на здійснений нею відступ від правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі №214/5505/16, констатувала наявність у суду першої інстанції повноважень на залишення заяви про перегляд заочного рішення без розгляду з підстав пропуску відповідачем строку на звернення до суду та відсутності передумов для його поновлення судом.
Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам:
1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк;
2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк;
3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено;
4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 листопада 2022 року у справі № 990/115/22 вказала, що суд може поновити особі процесуальний строк, якщо визнає причини його пропуску поважними. Водночас поважними причинами пропуску процесуального строку є причини, які унеможливлюють або ускладнюють можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась до суду з вимогою про вчинення процесуальної дії, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду, та підтверджені належними і допустимими доказами. Незнання про порушення своїх прав через байдужість або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.
Як убачається з матеріалів справи, 16 квітня 2026 року представником відповідача через підсистему «Електронний суд» було сформовано та подано заяву, у якій прямо зазначено, що у провадженні Оболонського районного суду міста Києва вже перебуває заява про перегляд заочного рішення, подана відповідачем 27 лютого 2026 року, а подане звернення стосується уточнення відомостей щодо раніше поданої заяви.
Крім того, в матеріалах справи міститься ордер на надання правничої допомоги від 27 лютого 2026 року (а.с. 33), а також квитанція про направлення документів іншій стороні через підсистему «Електронний суд» від 27 лютого 2026 року (а.с. 40), що узгоджується з доводами апеляційної скарги щодо подання заяви про перегляд заочного рішення саме у зазначену дату.
Зі змісту картки руху заяви, долученої до апеляційної скарги, вбачається, що заява про перегляд заочного рішення була підписана кваліфікованим електронним підписом 27 лютого 2026 року, цього ж дня направлена до суду та доставлена до підсистеми «Електронний суд», а згодом зареєстрована судом.
Наведені обставини свідчать про те, що документ від 16 квітня 2026 року не був первинною заявою про перегляд заочного рішення, а стосувався вже поданої заяви та був похідним від неї процесуальним документом. Водночас суд першої інстанції зазначені обставини належним чином не перевірив та не надав їм відповідної правової оцінки.
Крім того, матеріали справи не містять відомостей про направлення чи вручення відповідачу або його представнику копії заочного рішення суду. Разом із тим сам відповідач зазначав, що про існування заочного рішення дізнався 11 лютого 2026 року через застосунок «Дія», після чого вже 27 лютого 2026 року звернувся до суду із заявою про його перегляд. За таких обставин висновок суду про звернення відповідача із відповідною заявою лише 15 квітня 2026 року не ґрунтується на належному та повному дослідженні матеріалів справи.
Отже, висновки суду першої інстанції про пропуск відповідачем строку на подання заяви про перегляд заочного рішення та наявність підстав для залишення такої заяви без розгляду не можна визнати обґрунтованими та такими, що відповідають фактичним обставинам справи.
Тому апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Відповідно до пунктів 1, 3, 4 частини першої статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
З огляду на викладене колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала постановлена без повного з`ясування обставин, які мають значення для правильного вирішення питання щодо дотримання відповідачем строку на подання заяви про перегляд заочного рішення, у зв`язку з чим підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення.
Керуючись статтями 367, 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Деркаченко Софії Олексіївни в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 23 квітня 2026 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає. 

Повне судове рішення складено 05 червня 2026 року.

Головуючий Т. О. Невідома

Судді С. М. Верланов

В. А. Нежура