Справа № 748/2630/25 	Головуючий у 1 інстанції Костюкова Т. В. 	
Провадження № 33/4823/477/26 	  	
Категорія - ч.1 ст.130 КУпАП  	  	

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2026 року 	місто Чернігів	

Чернігівський апеляційний суд у складі головуючого судді Сиволапа Д.С., з участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 , захисника – Чикилевської О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Чернігівського районного суду Чернігівської області від 15 квітня 2026 року,

ВСТАНОВИВ:

Цією постановою:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , військовослужбовець, житель АДРЕСА_1 , 
притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП та на нього накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави 665,60 грн. судового збору.
Місцевим судом встановлено, що 05 серпня 2025 року, о 15 год. 20 хв., ОСОБА_1 , на 10 км автодороги Н-27, біля с. Вознесенське Чернігівського району Чернігівської області, керував транспортним засобом марки «Volkswagen Transporter», державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з ротової порожнини, нестійка хода, почервоніння очей та обличчя). Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу «Drager» та в лікарні у лікаря нарколога, у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху.
Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову місцевого суду скасувати у зв`язку з відсутністю в його діях даного адміністративного правопорушення. Вважає, що викладені в протоколі дані про вчинення адміністративного правопорушення, не підтверджуються належними і необхідними доказами. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що матеріали справи не містять доказів керування ним транспортним засобом. Звертає увагу на те, що з відеозапису слідує, що він неодноразово наголошував працівникам поліції, що автомобілем керував його побратим на ім`я Тарас. Апелянт, посилаючись на ст.62 Конституції України, наголошує, що всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
У судовому засіданні апеляційного суду Цал- ОСОБА_2 , вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав та пояснив, що не перебував за кермом транспортного засобу марки «Volkswagen Transporter», державний номерний знак НОМЕР_1 в день складання адміністративного протоколу, алкогольних напоїв в цей день також не вживав. Того дня 05.08.2025 він з побратимом ОСОБА_3 їхали в місто Чернігів в лісове господарство, щоб домовитися з приводу лісової продукції для потреб військової частини, де проходить військову службу. На блокпосту біля с. Вознесеньке вони зупинилися. Через декілька хвилин до них підійшли працівники Національної гвардії, які чергували на блокпосту. Він вийшов з транспортного засобу, а Тарас тим часом спинив транспортний засіб і поїхав далі в лісове господарство, бо запізнювався. В подальшому вимоги працівників поліції про проходження огляду на стан сп`яніння він не виконував, бо не був водієм транспортного засобу.
Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; перевіривши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.
Частина 1 статті 130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність, зокрема, за керування транспортними засобами в стані алкогольного сп`яніння, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння. 
Відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Частиною 3 статті 266 КУпАП визначено, що уразі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.
Згідно з п.6 Розділу І та п.6 Розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 №1452/735, огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, а також лікарем закладу охорони здоров`я.
Відповідно до ст.ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.
Як зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №413389 від 05.08.2025, водій ОСОБА_1 , 05 серпня 2025 року о 15 год. 20 хв., на 10 км автодороги Н-27, біля с. Вознесенське, Чернігівського району, Чернігівської області, керував транспортним засобом марки «Volkswagen Transporter», державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з ротової порожнини, нестійка хода, почервоніння очей та обличчя), та від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу «Drager» та в лікарні у лікаря нарколога, у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП (а.с.3).
Отже, протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факт учинення неправомірних дій, і є одним із джерел доказів, в силу положень ст. 251 КУпАП.
Посилання апелянта на відсутність доказів керування ним транспортним засобом, не є переконливими, з огляду на таке.
З переглянутого апеляційним судом відеозапису слідує, що на блок посту зупинився автомобіль «Volkswagen Transporter». 
З відеозапису з портивного нагрудного відеореєстратора поліцейського вбачається, що поліцейський підійшов до ОСОБА_1 і на запитання поліцейського хто керував транспортним засобом повідомив, що він не керував, а за кермом був його побратим, який пішов з місця зупинки. Після того, як поліцейський наголосив ОСОБА_1 , що особи, які чергували на блок посту бачили, що за кермом був саме ОСОБА_1 , останній відповів: «Може так». При цьому, з відеозапису слідує, що в транспортному засобі нікого не було. Поліцейський повідомив, що оскільки працівники Національної гвардії бачили, що за кермом був ОСОБА_1 , то йому оголосили ознаки алкогольного сп`яніння та запропонували пройти огляд на стан сп`яніння, на що водій відповів, що пройде, якщо треба і просив викликати ВСП. Поліцейський неодноразово пропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння та роз`яснив, що у разі не вжиття дій щодо проходження огляду, його дії ним будуть розцінені, як ухилення від проходження огляду на стан сп`яніння. Після чого, ОСОБА_1 відповів, що буде проходити, однак дій щодо наміру проходження не проявляв. Цал- ОСОБА_2 запропоновано пройти огляд в медичному закладі, проте він відмовився пояснюючи що не керував транспортним засобом. Поліцейський пояснив, що в такому випадку, його дії будуть розцінюватися, як ухилення від проходження огляду на стан сп`яніння, склав адміністративний протокол відносно ОСОБА_1 за ст.130 КУпАП, який потім оголосив останньому.
Доводи апелянта про недоведеність керування ним транспортним засобом спростовуються дослідженими доказами у їх сукупності, так як поведінка останнього на місці вказувала на те, що саме він керував автомобілем, а відсутність на відеозапису чіткого відображення Цал- ОСОБА_2 на місці водія транспортного засобу, який рухався до блок посту до моменту зупинки транспортного засобу не може бути єдиною підставою для закриття провадження у справі. 
Версія апелянта, що він не керував автомобілем, а за кермом був побратим Тарас, не відповідає дійсності, оскільки ОСОБА_1 був зупинений на блокпосту, черг із транспортних засобів на якому не було, а відповідно як підтвердив у суді першої інстанції сам ОСОБА_1 до транспортного засобу відразу (1-2 хв.) підійшли військові, що чергували на блокпосту, які і побачили, що за кермом був саме водій ОСОБА_1 .
З відеозапису слідує, що іншої особи крім водія на відео не зафіксовано, а тому версія Цал- ОСОБА_2 , що за кермом був його побратим Тарас, не заслуговує на увагу та спростовується письмовими поясненнями ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які чергували на блокпосту. Адже з огляду на короткий проміжок часу, що минув від моменту зупинки транспортного засобу до моменту коли до нього підішли військові (не більше 1-2 хвилин), є малоймовірним безслідне зникнення з поля зору іншої особи (на яку Цал- ОСОБА_2 вказував як на водія автомобіля), тим більше на контрольованій території блок-посту.
Апеляційний суд вважає, що, суд першої інстанції вірно критично оцінив пояснення іншого свідка ОСОБА_6 , оскільки вони не узгоджуються з показаннями самого ОСОБА_1 , мають подекуди нелогічний та непослідовний характер. Зокрема в засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 не вказував, що у автомобіль були присутні інші особи, крім нього та ОСОБА_3 . 
Відтак, апеляційний суд не має сумнівів, що саме ОСОБА_1 був водієм транспортного засобу, а тому відповідно до п.2.5 Правил дорожнього руху мав обов`язок пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, від виконання якого він відмовився.
Більш того, доводи апелянта про те, що він не керував транспортним засобом, були предметом детального розгляду суду першої інстанції і суд правильно визначився, що саме останній був за кермом транспортного засобу та виконував функцію водія, з чим також погоджується і суд апеляційної інстанції, враховуючи наявні у даній справі докази в їх сукупності. 
Критика апелянтом дій працівників поліції у даному випадку є безпредметною, з огляду на те, що виконання вимог поліцейського пройти огляд на стан сп`яніння є обов`язком водія, який після проведення огляду та у разі незгоди з вимогами пройти такий огляд мав усі підстави оскаржити дії поліцейських у визначеному законом порядку.
Крім того, в матеріалах справи міститься постанова серії ЕНА № 5403759 винесена відносно ОСОБА_1 відповідно до якої він притягнутий до відповідальності за керування 05.08.2025 року об 15 год. 20 хв. транспортним засобом «Volkswagen Transporter», державний номерний знак НОМЕР_1 з номерним знаком, який не належить цьому транспортному засобу. Вказана постанова ОСОБА_1 не оскаржувалась у встановленому законодавством порядку, а відповідно твердження сторони захисту щодо того, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом спростовуються обставинами, які викладені в постанові .
Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції не з`ясував усіх обставин, які мають суттєве значення для встановлення істини та не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, апеляційний суд визнає необґрунтованими, оскільки вони були предметом детального дослідження в суді першої інстанції, де в своєму рішенні суд навів відповідні мотиви, з якими апеляційний суд погоджується та вважає їх правильними. Нових підстав для визнання вказаних висновків суду такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, апелянт не надав.
Інші доводи апеляційної скарги не містять посилань на докази, які б не були предметом дослідження в суді першої інстанції, або порушень судом вимог матеріального або процесуального закону, які б спростовували висновки суду і були б підставами для зміни або скасування судового рішення.
Відтак, доводи апелянта про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення є необґрунтованими та не заслуговують на увагу. Таку позицію ОСОБА_1 , слід розцінювати, як намагання уникнути встановленої законом відповідальності за скоєне.
У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р. Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Отже, викладені обставини вказують на те, що місцевий суд повно і всебічно дослідив матеріали справи, дав правильну оцінку доказам та обґрунтовано визнав ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки він, керуючи транспортним засобом, відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху, з чим погоджується й апеляційний суд. 
Стягнення ОСОБА_1 призначено з дотриманням вимог ст.33 КУпАП, у повній відповідності до санкції ч.1 ст.130 КУпАП, за якою його притягнуто до адміністративної відповідальності. 
Відтак, постанова суду першої інстанції відповідає вимогам закону, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для її зміни чи скасування.
Керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд, 

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Чернігівського районного суду Чернігівської області від 15 квітня 2026 року щодо нього - без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає. 

Суддя	Д. С. Сиволап