Справа № 487/1561/26 
Провадження № 2/487/1770/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.06.2026 м. Миколаїв

 Заводський районний суд м. Миколаєва в складі головуючої судді Скоринчук К.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «НОВИЙ КОЛЕКТОР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «НОВИЙ КОЛЕКТОР», через свого представника Котову С.М. звернулося у Заводський районний суд м. Миколаєва з позовною заявою до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 0678-6835 від 19.04.2021 у загальному розмірі 11 400,00 грн, а також судових витрат. 
В обґрунтування позову представник зазначив, що 19.04.2021 між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», правонаступником якого є ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР» та ОСОБА_1  був укладений кредитний договір № 0678-6835 на суму 3 800,00 грн на строк 99 днів, на умовах поворотності кредитних коштів.
У позові вказав, що відповідно до кредитного договору № 0678-6835 від 19.04.2021 Кредитодавцем було відкрито кредитну лінію у розмірі 3 800,00 грн.
У свою чергу відповідач свої зобов`язання за Договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на 17.12.2025 утворилась заборгованість у розмірі 11 400,00 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту становить 3800,00 грн та за відсотками – 7600,00 грн, чим порушуються права та інтереси Позивача.
У позові представник також зазначив, що між ТОВ "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" та ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР» укладено Договір факторингу № УКФ-261224-2 від 26.12.2024. На виконання умов зазначеного договору укладено реєстр № 1, згідно з яким відбулось відступлення права вимоги за кредитним договором 0678- 6835 від 19.04.2021 на залишок основної суми кредиту, відсотків, нарахованих за користування кредитом, та інших, передбачених договором платежів, боржником за яким являється ОСОБА_1 . 
Посилаючись на викладене, а також те, що відповідач не виконує взяті на себе зобов`язання по поверненню отриманих кредитних коштів, позивач звернувся в суд з цим позовом.
Ухвалою суду від 05.03.2026 провадження по зазначеній справі було відкрито та справа призначена до розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Одночасно запропоновано відповідачу у 15 денний строк з дня одержання ухвали про відкриття провадження подати на адресу Заводськогорайонного суду міста Миколаєва заперечення проти розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов.
Копію ухвали надіслано сторонам.
05.05.2026 за результатами розгляду клопотання представника позивача, судом було постановлено ухвалу про витребування доказів по справі.
28.05.2026 у зв`язку з відсутністю відомостей за результатами виконання ухвали суду про витребування доказів, копію названої ухвали суду було повторно направлено адресату.
Суд зазначає, що за відомою адресою реєстрації відповідача направлялася ухвала про відкриття провадження, яка повернулась з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою".
Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).
Отже, зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та/або письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою частини п`ятої статті 279 та частини 8 статті 178 ЦПК України.
Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини є достатніми для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, суд доходить таких висновків.
Згідно з статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.
На підтвердження пред`явлених позовних вимог позивачем надано суду Договір про відкриття кредитної лінії № 0678-6835 від 19.04.2021, згідно з яким ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» відкрило для ОСОБА_1 кредитну лінію шляхом надання грошових коштів (далі – Кредит) Позичальнику на умовах строковості, зворотності, платності для задоволення особистих потреб Позичальника, а Позичальник зобов`язався повернути Кредит та сплатити нараховані Кредитодавцем проценти за користування Кредитом. Тип Кредиту – кредитна лінія. Загальний розмір наданого кредиту становить 3 800,00 грн (п. 2.1. Договору). 
У пункті 2.2. Договору визначено, що Кредит надається Позичальнику шляхом перерахування грошової суми, вказаної у п. 2.1. цього Договору, Позичальнику. Кредит надається Позичальнику протягом 3 (трьох) робочих днів з моменту укладання цього Договору.
У пунктах 2.4.-2.8 Договору узгоджено розмір відсотків за користування кредитом, строк кредитування, розмір орієнтовної процентної ставки, розмір та складові орієнтовної загальної вартості кредиту. 
У вказаному договорі визначені й інші умови, зокрема щодо порядку повернення кредиту та сплати процентів, взаємних прав і обов`язків сторін, відповідальності сторін тощо.
Договір укладений в електронній формі, у розділі 7 «реквізити сторін», у графі «Позичальник» міститься відмітка про підписання його позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором «А211» (а.с. 14).
На підтвердження виконання зобов`язань кредитодавця ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» додано Довідку ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» про перерахування суми кредиту №0678-6835 від 19.04.2021 ОСОБА_1 , зі змісту якої слідує, що 19.04.2021 відбулася видача кредиту за платіжною системою EASYPAY_API, платіж 935066960, номер картки НОМЕР_1 в сумі платежу 3 800,00 грн (а.с. 12).
Обґрунтовуючи право вимоги за вказаним кредитним договором, позивач надав суду Договір факторингу № УКФ-261224-2, укладений 26.12.2024 між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» і ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР», згідно з яким ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» передає (відступає) Новому кредитору, ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР», свої права вимоги до Боржників, а ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР» набуває права вимоги ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» за Кредитними договорами та передає Первісному кредитору під відступлення Права вимоги, грошові кошти за плату у порядку та строки встановлені цим Договором. Загальний розмір заборгованості боржників, права вимоги до яких відступається, згідно цього Договору, складається з загального розміру заборгованості боржників, Право вимоги за якими передано Первісним кредитором Новому кредитору, згідно Реєстрів боржників, які складаються сторонами за формою, що наведена у Додатку № 1 до цього Договору.
Відповідно до наявного у матеріалах справи витягу з Реєстру боржників № 1до Договору факторингу № УКФ-261224-2 від 26.12.2024, ОСОБА_1 є боржником за кредитним договором 0678-6835 від 19.04.2021, загальна сума боргу становить 11 400,00 грн (а.с. 34-35).
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд вважає за необхідне зазначити, що разом з постановленням ухвали про відкриття провадження у цій справі було задоволено клопотання позивача про витребування доказів у справі, зокрема відомостей на підтвердження або спростування інформації про видачу на ім`я відповідачки ОСОБА_1 банківської картки № НОМЕР_2 , а також інформації про рух коштів по вказаному банківському рахунку за 19.04.2021 (дата укладання кредитного договору). За результатами розгляду ухвали суду Банком було надано відповідь про неможливість виконання ухвали суду та запропоновано перевірити відомості щодо запитуваної особи на предмет коректності їх зазначення.
Крім того, за результатами розгляду ухвали суду від 05.05.2026 про витребування доказів від АТ КБ «ПРИВАТБАНК» щодо руху коштів по картці на ім`я ОСОБА_1 , а також безпосередньо інформації про видачу Банком платіжної картки № 5167-98ХХ-ХХХХ-0414 на ім`я останньої, суду було надано відповідь про те, що відповідач ОСОБА_1 не обслуговується та не є клієнтом АТ КБ «ПРИВАТБАНК», а надати відомості щодо особи, на ім`я якої було емітовано платіжну картку № НОМЕР_1 неможливо, через недостатню інформацію для такого пошуку.
Інших заяв або клопотань з боку позивача на адресу суду не надходило.
Аналізуючи наявні у матеріалах справи докази, суд зазначає таке.
Згідно з вимогами ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
За змістом ч. 1-4 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Згідно зі статтею 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
В силу частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них.
В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі ухвалити рішення по справі на користь протилежної сторони.
Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року в справі №129/1033/13-ц вказала на те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони.
Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона.
Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.
Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.
Згідно усталеної практики Верховного Суду належними та допустимими доказами на підтвердження обставини видачі кредитних коштів позичальнику є первинні бухгалтерські документи про видачу готівки або перерахування коштів.
В постановах від 14 березня 2018 року (справа №654/4006/14-ц), від 30 червня 2020 року (справа №554/12083/15) та від 25 травня 2021 року (справа №554/4300/16-ц) суд касаційної інстанції виходив із того, що виписки із банківських рахунків можуть бути належними і допустимими доказами надання кредитних коштів позичальнику.
У постанові Верховного Суду від 24 червня 2021 року (справа №686/19271/19) зазначено, що згідно зі ст.ст. 1, 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
У наведеній вище постанові суду касаційної інстанції також викладені правові висновки, що договір не є первинним обліковим документом для цілей бухобліку, а свідчить лише про намір виконання дій (операцій) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання, в той час як первинні документи складаються лише за фактом надання послуг.
У постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року (справа №755/2284/16-ц) встановлено, що доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».
Серед зазначених вище постанов Верховного Суду слід також виділити постанову від 30 листопада 2022 року (справа №334/3056/15), де висловлені правові висновки, що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Закон України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», як спеціальний закон, визначає загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлює відповідальність суб`єктів переказу, а також визначає загальний порядок здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами.
Відповідно до п. 16.1. ст. 16 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», до документів на переказ відносяться розрахункові документи, документи на переказ готівки, міжбанківські розрахункові документи, клірингові вимоги та інші документи, що використовуються в платіжних системах для ініціювання переказу.
Згідно з п. 17.1. ст. 17 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», форми розрахункових документів, документів на переказ готівки для банків, а також міжбанківських розрахункових документів установлюються нормативно-правовими актами Національного банку України.
Форми документів на переказ, що використовуються в платіжних системах для ініціювання переказу, установлюються правилами платіжних систем.
Обов`язкові реквізити електронних та паперових документів на переказ, особливості їх оформлення, оброблення та захисту встановлюються нормативно-правовими актами Національного банку України.
За приписами ч. 19.1, 19.2. ст. 19 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», порядок і строки зберігання, а також процедура знищення електронних документів, що застосовуються при проведенні переказу, встановлюються Національним банком України.
Строки зберігання цих документів мають бути не меншими, ніж строки, встановлені для паперових документів аналогічного призначення.
Електронні документи зберігаються на носіях інформації у формі, що дозволяє перевірити цілісність, достовірність та авторство електронних документів на цих носіях.
Згідно з ч. 22.1 ст. 22 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ініціювання переказу здійснюється за такими видами розрахункових документів: 1) платіжне доручення; 2) платіжна вимога-доручення; 3) розрахунковий чек; 4) платіжна вимога; 5) меморіальний ордер.
Національний банк України має право встановлювати інші види розрахункових документів.
Відповідно до ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні», «Первинні документи та регістри бухгалтерського обліку»: Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.
Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
З долученого до позову кредитного договору слідує, що його умови передбачають видачу кредитних коштів у безготівковій формі на реквізити платіжної банківської картки, наданої клієнтом.
Проте, всупереч викладеному, позивачем не надано первинних бухгалтерських документів, які підтверджують факт перерахування грошових коштів саме відповідачу  ОСОБА_1 . Наданий позивачем кредитний договір № 0678-6835 від 19.04.2021 не містить відомостей про розрахунковий рахунок (номер картки) для перерахування позичених коштів. 
Таких відомостей не містить і надана позивачем Довідка ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» про перерахування суми кредиту від 19.04.2021, більше того, з названої довідки неможливо встановити ані отримувача коштів, ані повного номеру банківської картки, на яку відбувся переказ. 
Сама ж по собі довідка не є первинним бухгалтерським документом та не відповідає ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».
Здійснені судом за клопотанням позивача заходи щодо встановлення відомостей про те, чи належить відповідачу банківська картки № НОМЕР_1 , на яку відбулося зарахування коштів ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та чи емітувалась Банком така картка на ім`я відповідача ОСОБА_1 , виявилися безрезультатними, та вході здійснення таких заходів було достовірно встановлено, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (про що заявляв позивач у своїй заяві) не емітовано на ім`я ОСОБА_1 картку № НОМЕР_1 , зазначена картка в банку не обслуговується за клієнтом  ОСОБА_1 . 
За такого, суд доходить висновку, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б відповідали вимогам ЗУ «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні», що підтверджують факт надання грошових коштів ОСОБА_1 за Договором про відкриття кредитної лінії № 0678-6835 від 19.04.2021 первинним кредитором.
Ухвалюючи рішення у цій справі, суд також взяв до уваги, що позивач скористався, наданими йому правами щодо подання доказів на власний розсуд, не реалізовував надані права щодо витребування доказів для доведення позовних вимог, зокрема, для доведення належними та допустимим доказами факту видачі кредитних коштів, які відповідно до законодавства та усталеної практики Верховного Суду мають відповідати ЗУ «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні».
Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовної заяви ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «НОВИЙ КОЛЕКТОР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Договором про відкриття кредитної лінії № 0678-6835 від 19.04.2021.
Відповідно до положень п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із тим, що у задоволенні позовних вимог відмовлено, суд доходить висновку про залишення судових витрат за позивачем. 
Керуючись статтями 7, 8, 12, 13, 141, 258-259, 264-265, 354 ЦПК України, суд 

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні позову ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «НОВИЙ КОЛЕКТОР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом.
Рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування сторін по справі:

Позивач: ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «НОВИЙ КОЛЕКТОР», код ЄДРПОУ 43170298, адреса місцезнаходження: 01133, м. Київ, вул. Алмазова Генерала, будинок 13, офіс 601;

Відповідач: ОСОБА_1 ,   ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя: К.М. Скоринчук