ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2026 року	м. Львів	Справа № 921/110/25	

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючої судді Орищин Г.В.
суддів Галушко Н.А.
Желіка М.Б.
секретар судового засідання Хом`як Х.А.
розглянув апеляційну скаргу  ОСОБА_1 
на рішення Господарського суду Тернопільської області від 27.10.2025 (повне рішення складено 12.11.2025, суддя Н.О. Андрусик)
у справі № 921/110/25
за позовом ОСОБА_1 , м.Тернопіль
до відповідача Обслуговуючого кооперативу «ГАРАЖНИЙ КООПЕРАТИВ СХІДНИЙ-ТЕРНОПІЛЬ», м. Тернопіль
про визнання недійсним рішення загальних зборів, скасування наказу та поновлення на роботі

За участю представників:
від позивача – Головченко О.А. (в режимі відеоконференцзв`язку)
від відповідача – Демкович Ю.Й. (в режимі відеоконференцзв`язку)

Господарський суд Тернопільської області у рішенні від 27.10.2025 ухвалив відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання недійсним рішення загальних зборів, скасування наказу та поновлення на роботі.
Не погодившись із зазначеним рішенням місцевого господарського суду, позивач оскаржив його в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Тернопільської області від 27.10.2025 в повному обсязі, ухвалити постанову, якою позовні вимоги задоволити в повному обсязі.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Західного апеляційного господарського суду від 15.12.2025, склад колегії по розгляду справи № 921/110/25 визначено: головуюча суддя Орищин Г.В., судді Галушко Н.А., Желік М.Б. 
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 05.01.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою на рішення Господарського суду Тернопільської області від 27.10.2025 у цій справі. 
19.01.2026 на адресу Західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 921/110/25.
Процесуальний хід розгляду апеляційної скарги відображено у відповідних ухвалах Західного апеляційного господарського суду.
При ухваленні оскаржуваного рішення місцевий господарський суд виходив з того, що спір між сторонами має корпоративний характер, оскільки стосується діяльності та управління обслуговуючим кооперативом, а також повноважень його голови. Суд встановив, що рішення загальних зборів членів кооперативу від 04.03.2018, яким позивача було звільнено з посади голови правління, прийняте за відсутності необхідного кворуму, оскільки у зборах взяли участь 605 осіб із 1220 членів кооперативу, тоді як для правомочності зборів необхідна участь більше половини членів, тобто щонайменше 610 осіб. Водночас, суд зазначив, що необізнаність позивача про проведення цих зборів сама по собі не є безумовною підставою для визнання їх рішень недійсними. Оцінюючи вимогу про скасування наказу про звільнення, суд виходив із того, що припинення повноважень голови кооперативу здійснюється на підставі рішення загальних зборів, як вищого органу управління та належить до корпоративних правовідносин. Разом з тим, суд дійшов висновку, що позивач був обізнаний про своє звільнення ще у 2018 році, зокрема з огляду на припинення виплати заробітної плати та інші обставини, проте звернувся до суду лише у 2025 році. У зв`язку з цим, суд застосував позовну давність, встановив її пропуск та відсутність поважних причин для її поновлення, що стало підставою для відмови у задоволенні позову. 
Позивач не погодився з ухваленим рішенням місцевого господарського суду та оскаржив його в апеляційному порядку. Зокрема зазначив, що:
- суд першої інстанції безпідставно застосував наслідки спливу позовної давності та відмовив у задоволенні позову, оскільки не розглянув подану позивачем вимогу про визнання поважними причин пропуску строку позовної давності та не дослідив наведені на її підтвердження обставини і докази, обмежившись лише припущеннями щодо моменту, коли позивач міг дізнатися про своє звільнення. Крім того, апелянт вказує, що відповідач не заявляв належної вимоги про застосування наслідків спливу позовної давності щодо вимоги про визнання недійсним рішення загальних зборів від 04.03.2018, а суд дійшов висновків про обізнаність позивача із порушенням його прав без належного доказового підтвердження, не врахувавши, що позивач не був присутній на зборах, не отримував відповідних документів, а повну редакцію протоколу зборів із додатками отримав лише у 2024 році. Також, апелянт посилається на суперечливість доказів, наявність кількох варіантів протоколу загальних зборів, відсутність належних доказів ознайомлення позивача з наказом про звільнення, порушення принципів змагальності та оцінки доказів, а також на те, що перебіг позовної давності підлягав зупиненню у зв`язку із запровадженням карантину COVID-19 та воєнного стану, у зв`язку з чим, висновки суду першої інстанції щодо пропуску строку звернення до суду є передчасними, необґрунтованими та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи і вимогам законодавства;
- суд першої інстанції неповно та неправильно дослідив обставини щодо законності рішення загальних зборів кооперативу від 04.03.2018, оскільки безпідставно поклався на недостовірні та суперечливі документи (зокрема протокол зборів від 13.01.2018), не встановив ані фактичного, ані персонального складу членів кооперативу, не перевірив дотримання процедури скликання та проведення загальних зборів, не дослідив належним чином підстав дострокового припинення повноважень голови правління за контрактом, не надав оцінки відсутності доказів систематичного невиконання позивачем своїх обов`язків та факту його відсторонення від виконання повноважень, а також дійшов необґрунтованих висновків щодо обізнаності позивача, його самоусунення та відсутності юридичного інтересу у продовженні трудових відносин, що, на думку апелянта, свідчить про неправильне застосування норм матеріального і процесуального права та неналежну оцінку доказів;
- висновки щодо відмови у задоволенні вимоги про скасування наказу про звільнення є необґрунтованими, оскільки не враховано надані позивачем документи про його призначення на посаду, не перевірено достовірність повідомлення про прийняття на роботу та можливе використання його електронного підпису невідомими особами, не з`ясовано належним чином підстави і документальне оформлення звільнення, зокрема, відсутність самого наказу про звільнення та невідповідність зазначених підстав вимогам законодавства, а також не надано оцінки суперечливим доказам щодо трудових відносин і передачі трудової книжки;
- поданий відповідачем відзив не відповідає вимогам ст.165 ГПК України, оскільки не містить належного обґрунтування та пояснення щодо долучених доказів, які не згадуються і не аналізуються у тексті відзиву, у зв`язку з чим такі документи не спростовують доводи позову і не стосуються предмета спору, проте суд першої інстанції всупереч вимогам процесуального закону не надав цим обставинам належної оцінки;
- вважає безпідставними висновки суду першої інстанції щодо неприйняття та залишення без розгляду поданих позивачем доказів (копії рапорту від 14.02.2018, відзиву у справі № 607/11065/22 та заяв свідків), оскільки такі рішення прийняті з порушенням норм ГПК України, містять суперечливий підхід до оцінки доказів, не враховують об`єктивну неможливість їх своєчасного подання та фактично позбавили позивача можливості довести обставини, на які він посилається.
Скориставшись своїм правом, наданим ст. 263 ГПК України, Обслуговуючим кооперативом «Гаражний кооператив Східний-Тернопіль» подано відзив на апеляційну скаргу, в якому покликається, зокрема, на таке:
- позивач подав позов щодо визнання недійсним рішення загальних зборів кооперативу від 04.03.2018 лише 25.02.2025, тоді як строк позовної давності для задоволення таких вимог сплив ще 02.04.2021. Початок перебігу цього строку визначається моментом, коли особа дізналася або мала можливість дізнатися про порушення своїх прав. З врахуванням встановлених фактів, зокрема, припинення виплати заробітної плати позивачу та його участь у попередніх судових справах, що безпосередньо стосувалися його трудових та корпоративних прав у кооперативі, а також наявні у матеріалах справи акти про відмову від ознайомлення з наказом про звільнення свідчать про те, що позивач був поінформований про порушення своїх прав ще у квітні 2018 року. Відповідно, пропуск строку позовної давності є неповажним і не підлягає поновленню;
- даний позов пов`язаний із реалізацією корпоративних прав члена кооперативу – участі в управлінні, голосуванні на загальних зборах, обранні на посаду та звільнення з посади голови правління. За змістом положень ЗУ "Про кооперацію", такі права є складовою корпоративних прав, а спір між особою, яка не є членом кооперативу ( ОСОБА_1 ) та кооперативом не може вважатися як корпоративний;
- позивач не мав належних правових підстав оскаржувати рішення загальних зборів та наказ № 7к від 31.03.2018, оскільки не був членом кооперативу та пропустив строки звернення до суду;
- фактичні обставини звільнення ОСОБА_2 підтверджені рішенням Господарського суду Тернопільської області у справі № 921/323/22 від 25.05.2023.
В судове засідання з`явились учасники справи, які підтримали доводи та заперечення, викладені в апеляційній скарзі та відзиві на неї.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, дослідивши наявні докази в сукупності з апеляційною скаргою, судова колегія встановила наступне:
Обслуговуючий гаражний кооператив «Східний-Тернопіль» є юридичною особою, створеною та зареєстрованою 09.02.1996 з подальшим внесенням запису до Єдиного державного реєстру 14.01.2009 за № 16461200000005082.
Відповідно до статуту, затвердженого зборами уповноважених членів 01.08.2010 (протокол № 5 від 01.08.2010 загальних зборів уповноважених членів) та зареєстрованого 23.12.2010 виконавчим комітетом Тернопільської міської ради (реєстраційна дія від 23.12.2010), кооператив утворений у зв`язку зі зміною найменування з Гаражного кооперативу «Східний» на Обслуговуючий гаражний кооператив «Східний-Тернопіль» і є його правонаступником щодо всіх майнових прав та обов`язків (п.1.1). Місцезнаходженням кооперативу визначено м. Тернопіль, вул. Лесі Українки, 4 (п.1.2). Засновниками кооперативу визначено ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (п.1.3). Метою діяльності є задоволення соціальних потреб громадян шляхом організації та розподілу земельних ділянок під будівництво гаражів (п.1.4). Кооператив з моменту державної реєстрації набуває статусу юридичної особи (п.1.5) та має самостійний баланс, рахунки, печатку і штамп (п.1.6). Членами кооперативу можуть бути громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які виконують вимоги статуту та сплачують внески (п.2.1). Вступ здійснюється на підставі письмової заяви, яка розглядається правлінням у місячний строк (п.2.4). Вступний внесок є неповоротним (п.2.4). Членство припиняється у випадках, передбачених статутом, зокрема добровільного виходу, несплати внесків, відчуження гаража або порушення статуту (п.2.7). Вищим органом управління є загальні збори, а в період між ними — правління та голова правління (п.9.1). До компетенції загальних зборів належать питання затвердження статуту, обрання органів управління, затвердження внесків, фінансових звітів та припинення діяльності кооперативу (п.9.2). Рішення з ключових питань приймаються кваліфікованою більшістю не менше 75% голосів (п.9.3). Правління є виконавчим органом кооперативу та здійснює поточне управління діяльністю (п.10.2). Голова та члени правління обираються строком на три роки (п.10.4).
26.02.2017 загальними зборами уповноважених членів кооперативу (протокол № 2 від 26.02.2017) головою правління обрано ОСОБА_1 , який не був членом кооперативу. 
27.02.2017 кооператив в особі голови ревізійної комісії ОСОБА_6 та ОСОБА_1 підписали контракт, згідно з умовами якого ОСОБА_1 призначено на посаду голови правління Обслуговуючого гаражного кооперативу «Східний-Тернопіль» на строк з 27.02.2017 до 26.02.2020 включно (до матеріалів справи такий не долучався).
Відповідно до умов вказаного контракту, керівник здійснює оперативне управління кооперативом, забезпечує господарську діяльність, ефективне використання майна та виконання рішень органів управління. Контракт є трудовим договором у розумінні законодавства про працю (п.1.2 контракту). Керівник є підзвітним загальним зборам кооперативу (п.1.5). До обов`язків керівника належить організація фінансово-господарської діяльності, виконання рішень загальних зборів, ведення бухгалтерського обліку, укладення договорів, управління персоналом, контроль за майном та забезпечення діяльності кооперативу, відповідальність за подання фінансової звітності та кошторисів. (п.2.2). Оплата праці визначена у розмірі 2,5 мінімальних заробітних плат та надбавки 50% за інтенсивність праці (п.3.1). Передбачено також премії та додаткові виплати за результатами роботи (п.3.2, п.3.4). Керівник має право представляти кооператив, відкривати рахунки, укладати договори, видавати накази, приймати та звільняти працівників (п.4.1). Контракт може бути припинений за рішенням загальних зборів у разі порушення умов або невиконання обов`язків (п.6.2, п.6.3) або за ініціативою керівника з попередженням за два місяці (п.6.7).
19.03.2017 загальними зборами уповноважених представників/членів (протокол № 6 від 19.03.2017) прийнято та затверджено нову редакцію статуту кооперативу, відповідно до якої засновниками визначено 1222 члени кооперативу (п.1.3). Статутом підтверджено правонаступництво кооперативу (п.1.6), а визначено, що вищим органом управління кооперативу є загальні збори (збори уповноважених) членів кооперативу та правління кооперативу. В період між загальними зборами керівництво кооперативом здійснює правління кооперативу на чолі з головою (п.9.1). Правління кооперативу є виконавчим органом кооперативу, підзвітним загальним зборам (зборам уповноважених) і несе перед ними відповідальність за ефективність кооперативу. Правління кооперативу очолює голова правління кооперативу (п.10.1). В обов`язки правління кооперативу входить: управління господарством в період між загальними зборами (зборами уповноважених) членів кооперативу забезпечує виконання їх рішень; прийняття та виключення членів кооперативу; одержання вступних, членських, цільових внесків; складання планів, кошторисів і звітів; здійснення нагляду за будівництвом; введення рахівництва та діловодства в кооперативі; прийняття робітників та службовців для обслуговування гаражного господарства, та звільнення їх з роботи; представляти кооператив у відносинах з органами державної влади та органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами; укладати договори між кооперативом та іншими особами (п.10.2). Члени правління, голова та заступник голови кооперативу обираються відкритим голосуванням загальними зборами (зборами уповноважених) членів кооперативу в кількості 9-13 чоловік, строком на три роки (п.10.4). Скарги на дії правління подаються до ревізійної комісії, яка одержавши пояснення від правління може дати відповідні вказівки, а також внести скаргу на обговорення загальних зборів; до загальних зборів членів кооперативу через правління кооперативу, яке зобов`язане донести загальним зборам скаргу з усіма поясненнями (п.10.5). Контроль за фінансово-господарською діяльністю проводить ревізійна комісія. Ревізійна комісія підзвітна загальним зборам (зборам уповноважених) членів кооперативу, обирається загальними зборами (зборами уповноважених) в складі трьох чоловік, строком на три роки, тільки із членів кооперативу які мають вищу або середньо-спеціальну освіту і досвід роботи в бухгалтерській справі. Ревізійна комісія обирає зі свого складу голову та секретаря комісії. Члени ревізійної комісії не можуть бути членами правління кооперативу. Перевірки результатів фінансово-господарської діяльності кооперативу проводиться ревізійною комісією 2 рази на рік, а також за власною ініціативою, або на вимогу не менше, як 10% членів кооперативу. На вимогу ревізійної комісії надаються будь-які матеріали, бухгалтерські та інші документи, а також пояснення посадових осіб кооперативу. Ревізійна комісія складає висновок за річними звітами про результати діяльності кооперативу (п.11.1).
Статут підписано головою кооперативу ОСОБА_1 , підпис якого посвідчено 30.03.2017 приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Береш Л.І. та зареєстровано в реєстрі за № 1000.
13.01.2018 відбулися збори уповноважених представників/членів гаражного кооперативу «Східний-Тернопіль» (протокол № 1 від 13.01.2018), на яких розглядалися питання фінансової діяльності кооперативу. У зв`язку з відсутністю бухгалтерської звітності та ревізійної комісії, розгляд питань було відкладено.
21.01.2018 загальними зборами (протокол № 2 від 21.01.2018) після обговорення фінансового стану кооперативу, порушень у діяльності правління та відсутності належної звітності прийнято рішення про тимчасове усунення ОСОБА_1 з посади голови правління, створення ревізійної комісії та обов`язок голови передати документацію кооперативу.
04.03.2018 відбулися загальні збори членів кооперативу (протокол № 3 від 04.03.2018), на яких затверджено нову редакцію статуту (п.1.1), підтверджено склад членів кооперативу (1207 осіб, п.1.2), а також прийнято рішення про звільнення ОСОБА_1 з посади голови правління та обрання головою правління ОСОБА_7 (п.9.1– 9.2).
При цьому, матеріали справи містять декілька варіантів протоколів загальних зборів від 04.03.2018, які відрізняються між собою щодо кількості присутніх, результатів голосування та формулювання прийнятих рішень.
Після зміни керівництва Обслуговуючого кооперативу «Гаражний кооператив Східний-Тернопіль» ОСОБА_1 , який обіймав посаду голови правління, не передав бухгалтерську, кадрову та статутну документацію кооперативу, а також майно та інші матеріальні цінності. Факт непередачі підтверджується сукупністю внутрішніх актів кооперативу, актів перевірок, листуванням із державними органами та матеріалами судових справ.
Зокрема, актом від 02.04.2018, складеним членами правління кооперативу (без зазначення окремого номера), зафіксовано відмову ОСОБА_1 підписати наказ про його звільнення та передати статутну, бухгалтерську та кадрову документацію новообраному керівнику ОСОБА_7 , із посиланням з боку ОСОБА_1 на незаконність його звільнення.
У 2018 році Тернопільським відділом поліції ГУНП в Тернопільській області за заявами членів кооперативу було розпочато досудове розслідування та внесено відомості до ЄРДР у кримінальному провадженні № 1201821000000 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст. 191, 356 КК України (привласнення майна та самоправство).
У межах зазначеного кримінального провадження перевірялися обставини, пов`язані з непередачею ОСОБА_1 бухгалтерської, кадрової та статутної документації кооперативу після припинення його повноважень як голови правління; можливими порушеннями у сфері управління та фінансово-господарської діяльності кооперативу; фактами можливого незаконного утримання документації та майна кооперативу; обставинами руху членських внесків та ведення обліку членів кооперативу. 
Також, у межах досудового розслідування досліджувалися дані щодо можливого підроблення протоколів загальних зборів кооперативу та неправомірного використання ОСОБА_1 повноважень керівника після припинення його офіційних повноважень, що становило предмет перевірки у межах кримінальних проваджень, відкритих у 2018– 2019 роках.
Відповідно до витягу з журналу реєстрації кадрових наказів кооперативу за 2018 рік (реквізити журналу не конкретизовані в матеріалах справи), за № 6.К від 31.03.2018 міститься наказ про переведення ОСОБА_7 на посаду голови правління кооперативу, а під № 7.К від 31.03.2018 — наказ про звільнення ОСОБА_1 .
Листом від 18.03.2024 за № 131 ОК «Гаражний кооператив Східний-Тернопіль» повідомив ОСОБА_1 , що кооператив не володіє окремими запитуваними документами, зокрема протоколами та наказами, у зв`язку з їх непередачею попереднім керівництвом. Аналогічну інформацію містить лист кооперативу № 87/24 від 15.04.2024, яким додатково підтверджено відсутність наказу № 7.К від 31.03.2018 з тих самих підстав.
У листі без номера та дати (вх. № 4723 від 30.06.2025), складеним ОГК «Східний – Тернопіль» для Господарського суду Тернопільської області, наведено дані щодо обліку гаражів, зазначено, що станом на 1 квартал 2018 року обліковувалося 1227 гаражів, зних: 4 гаражі знищені, 3 — фактично не існують; 24 члени кооперативу мають у власності два і більше гаражі (із персоніфікованим переліком осіб), 7 співвласників померли без оформлення спадкових прав, один гараж належить особі, яка не є членом кооперативу. На підставі цього кооператив констатує, що кількість членів станом на 04.03.2018 могла становити не більше 1191 особи.
Згідно з актом ревізійної комісії від 10.02.2018, складеним головою ревізійної комісії ОСОБА_6 (одноособово), за результатами перевірки встановлено, що у 2017 році кількість членів кооперативу становила 1220 осіб (визначено за кількістю гаражів), а також відображено показники фінансової діяльності та руху членських внесків. Акт підписаний ОСОБА_6 , ОСОБА_1 ознайомлений із ним під розписку.
На запит ОСОБА_1 (вх. № 49073/6 від 20.11.2023) щодо надання інформації про наявність примірників наказів ОГК «Східний-Тернопіль» № 1/А від 12.02.2018 та № 7К від 31.03.2018 про його звільнення з посади голови ОГК «Східний-Тернопіль», Головне управління ДПС у Тернопільській області листом від 24.03.2024 за № 465/24 повідомило, що зазначені документи в управлінні відсутні, а отримання внутрішніх наказів про призначення чи звільнення посадових осіб не належить до компетенції податкових органів.
Відповіддю № 2220/21-02 від 26.11.2024 на адвокатський запит О. Головченка № 464/24 від 24.03.2024 Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради підтвердило, що з 05.03.2018 керівником кооперативу є ОСОБА_7 , а державну реєстрацію відповідних змін проведено 28.03.2018 на підставі документів, поданих та долучених до реєстраційної справи.
Листом кооперативу № 19 від 27.04.2022, наданим у відповідь на запит ОСОБА_1 від 18.04.2022, повідомлено, що під час приймання справ від ОСОБА_7 за актом від 13.01.2022 не було виявлено ані наказу чи протоколу про звільнення ОСОБА_1 , ані його трудової книжки. Також кооператив зазначив, що не отримував документів, запитуваних ОСОБА_1 .
Разом з тим, у матеріалах справи містяться повідомлення державних органів про зміну керівництва кооперативу, зокрема: повідомлення про прийняття працівника на роботу від 15.02.2018, повідомлення від 27.03.2018 та від 06.04.2018, якими відображено кадрові зміни щодо ОСОБА_1 та припинення з ним трудових відносин.
З реєстру застрахованих осіб (форма ОК-5) від 26.02.2025 вбачається, що ОСОБА_1 отримував заробітну плату у період січень–березень 2018 року; нарахування припинено з квітня 2018 року.
Податковою звітністю (форма 4ДФ) підтверджено виплату ОСОБА_1 заробітної плати: за листопад 2017 року — 6215 грн, за грудень 2017 року — 12430 грн, за січень–березень 2018 року — по 6150 грн щомісячно (загалом 19350 грн за І квартал 2018 року).
У цивільній справі № 607/11065/22 рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 24.10.2023, яке набрало законної сили 24.01.2024, встановлено, що ОСОБА_1 виконував обов`язки голови правління кооперативу з 26.02.2017 по 04.03.2018, отримував заробітну плату та не передав документацію кооперативу після припинення його повноважень. У задоволенні позову ОСОБА_1 до Обслуговуючого кооперативу «Гаражний кооператив Східний-Тернопіль» про стягнення заборгованості з заробітної плати та стягнення середнього заробітку відмовлено.
У господарській справі № 921/323/22 (відмовлено в позові ОСОБА_7 до кооперативу про визнання недійсним рішення позачергових зборів уповноважених членів обслуговуючого кооперативу, визнання недійсним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку ) досліджувався витяг з журналу реєстрації кадрових наказів за 2018 рік, згідно з яким під № 3.К від 05.02.2018 — наказ про прийняття ОСОБА_7 як виконуючої обов`язки голови правління; під № 6.К від 31.03.2018 — наказ про переведення ОСОБА_7 на посаду голови правління; під № 7.К від 31.03.2018 — наказ про звільнення ОСОБА_1 . При цьому встановлено, що наказ № 7.К фактично відсутній у кооперативі, у зв`язку з непередачею документації попереднім керівником. Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 01.09.2022 у залученні ОСОБА_1 до справи як третьої особи відмовлено.
У господарській справі № 921/857/23 встановлено, що ОСОБА_1 обіймав посаду голови правління на підставі протоколу загальних зборів членів ОК від 26.02.2017 та наказу № 189 від 28.02.2017. 13.01.2018 його тимчасово усунуто від виконання обов`язків, а 04.03.2018 загальними зборами звільнено з посади голови правління. Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 01.08.2024 у задоволенні позову ОСОБА_1 до Обслуговуючого кооперативу «Гаражний кооператив Східний-Тернопіль» про визнання протиправним та скасування наказу № 1/А-ос від 12.02.2018 про звільнення з роботи ОСОБА_1 та про поновлення ОСОБА_1 на посаді Голови обслуговуючого кооперативу «Гаражний кооператив Східний-Тернопіль» – відмовлено.
Наведені обставини стали підставою для звернення ОСОБА_1 за захистом порушеного права до господарського суду з даним позовом про визнання недійсним рішення загальних зборів членів Обслуговуючого кооперативу «Гаражний кооператив Східний-Тернопіль», оформленого протоколом від 04.03.2018; скасування наказу № 7к від 31.03.2018 про звільнення та поновлення на посаді голови правління Обслуговуючого кооперативу «Гаражний кооператив Східний-Тернопіль».
У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що позивач звернувся до суду з даним позовом із пропуском встановленого законом строку звернення до суду — майже через шість років після свого звільнення.
Перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла таких висновків:
Відповідно до ст.2 ЗУ «Про кооперацію», кооператив – це юридична особа, утворена фізичними та/або юридичними особами, які добровільно об`єдналися на основі членства для ведення спільної господарської та іншої діяльності з метою задоволення своїх економічних, соціальних та інших потреб на засадах самоврядування; обслуговуючий кооператив - кооператив, який утворюється шляхом об`єднання фізичних та/або юридичних осіб для надання послуг переважно членам кооперативу, а також іншим особам з метою провадження їх господарської діяльності.
Згідно з ч.2 ст.6 вказаного Закону, відповідно до завдань та характеру діяльності кооперативи поділяються на такі типи: виробничі, обслуговуючі та споживчі. За напрямами діяльності кооперативи можуть бути сільськогосподарськими, житлово-будівельними, садово-городніми, гаражними, торговельно-закупівельними, транспортними, освітніми, туристичними, медичними тощо.
Обслуговуючий кооператив - це кооператив, який утворюється шляхом об`єднання фізичних та/або юридичних осіб для надання послуг переважно членам кооперативу, а також іншим особам з метою провадження їх господарської діяльності. Обслуговуючі кооперативи надають послуги іншим особам в обсягах, що не перевищують 20% загального обороту кооперативу. Обслуговуючий кооператив надає послуги своїм членам, не маючи на меті одержання прибутку (ст. 2, 23 ЗУ «Про кооперацію»).
Таким чином, обслуговуючий кооператив незалежно від напряму його діяльності є господарською організацією - юридичною особою, яка здійснює некомерційну господарську діяльність з моменту державної реєстрації на підставі закону та свого статуту.
Згідно зі ст.12 ЗУ «Про кооперацію», член кооперативу має право брати участь в управлінні кооперативом, у тому числі брати участь у загальних зборах, голосувати, обирати та бути обраним до органів управління, а також отримувати інформацію щодо діяльності кооперативу. Вказані правомочності становлять зміст корпоративних прав члена кооперативу.
Таким чином, члени кооперативу є носіями корпоративних прав, а правовідносини, що виникають у зв`язку зі створенням, діяльністю, управлінням та припиненням кооперативу, є корпоративними.
Відповідно до ст.15 ЗУ «Про кооперацію», вищим органом управління кооперативу є загальні збори його членів, які правомочні вирішувати питання за умови участі більш як половини членів кооперативу, а у випадку зборів уповноважених — не менше двох третин уповноважених. Кожний член кооперативу або уповноважений має один голос.
Порушення вимог закону щодо кворуму є безумовною підставою для визнання недійсними рішень загальних зборів, оскільки такі рішення не можуть вважатися прийнятими належним органом управління юридичної особи. Такий підхід неодноразово висловлювався Верховним Судом, зокрема у постановах від 03.03.2020 у справі № 922/756/19, від 21.04.2020 у справі № 927/411/19, від 05.05.2020 у справі № 916/1996/19.
Водночас, не кожне порушення порядку скликання або проведення загальних зборів є безумовною підставою для визнання їх рішень недійсними. Суд у кожному випадку повинен оцінювати характер порушень, їх істотність, вплив на результати голосування та порушення прав учасника.
Як зазначив Верховний Суд у постанові від 07.06.2023 у справі № 916/211/22, підставами для визнання недійсними рішень загальних зборів можуть бути, зокрема, порушення порядку їх скликання та проведення, позбавлення учасника можливості взяти участь у зборах або у прийнятті рішень, що є порушенням його прав та законних інтересів.
При цьому, у постанові від 13.09.2023 у справі № 910/1255/22 Верховний Суд наголосив, що саме по собі неповідомлення учасника про проведення загальних зборів не є безумовною підставою для визнання їх рішень недійсними, якщо не доведено, що це призвело до порушення його прав та вплинуло на результати голосування.
Колегія суддів виходить із того, що спірне рішення загальних зборів від 04.03.2018 було прийняте в межах компетенції вищого органу управління кооперативу, визначеної ст.15 ЗУ «Про кооперацію» та положеннями статуту в редакції, затвердженій 19.03.2017, який був чинним на момент проведення оспорюваних зборів, які передбачають повноваження зборів щодо вирішення кадрових питань, у тому числі обрання та звільнення голови правління. Матеріалами справи підтверджується фактичне проведення загальних зборів за участю представників членів кооперативу, що відображено у протоколі зборів та доданих до нього реєстраційних документах. Наявні розбіжності у формальних даних окремих примірників протоколу самі по собі не спростовують факту проведення зборів та ухвалення на них рішень, оскільки визначальним є реальне волевиявлення визначеної законодавчо кількості учасників.
Колегія суддів враховує, що чисельність учасників кооперативу та кількість осіб, які взяли участь у зборах, встановлені на підставі сукупності доказів, зокрема установчих документів кооперативу, актів ревізійної комісії та списків реєстрації учасників. У цьому контексті обґрунтовано встановлено наявність кворуму, необхідного для прийняття рішень, що відповідає вимогам ст.15 ЗУ «Про кооперацію» та положенням статуту.
Покликання апелянта щодо наявності різних редакцій протоколів загальних зборів та різного визначення кількості членів кооперативу колегія суддів оцінює критично, оскільки сам факт існування окремих формальних розбіжностей у текстах протоколів не є достатнім доказом відсутності кворуму, якщо з інших належних та допустимих доказів у справі вбачається фактична участь необхідної кількості уповноважених осіб у прийнятті рішень. Визначальним у даному випадку є не формальне оформлення окремих документів, а реальне волевиявлення учасників кооперативу, яке підтверджується сукупністю доказів, досліджених судом.
Позивачем не доведено належними та допустимими доказами істотного порушення порядку скликання та проведення загальних зборів, а також того, що можливі недоліки повідомлення об`єктивно унеможливили реалізацію його корпоративних прав чи вплинули на результати голосування. Матеріали справи свідчать про здійснення інформування членів кооперативу щодо проведення зборів, тоді як сам факт неучасті позивача у зборах не є достатньою підставою для визнання рішень таких зборів недійсними.
Судом також враховано, що як голова кооперативу позивач був зобов`язаний забезпечувати управління поточною діяльністю кооперативу та звітувати про його фінансово-господарську діяльність за період виконання своїх повноважень. Однак після зборів 13.01.2018 позивач фактично самоусунувся від виконання обов`язків, не ініціював проведення звітних зборів, не забезпечив належного інформування членів кооперативу про результати діяльності та не підтримував взаємодії з органами управління кооперативу. За таких обставин ініціювання членами правління проведення зборів 04.03.2018 було обумовлене необхідністю забезпечення діяльності кооперативу. 
Оцінюючи зібрані у справі докази у їх сукупності, колегія суддів виходить із того, що позивачем не доведено порушення встановленого порядку скликання та проведення загальних зборів у такій мірі, яка б впливала на дійсність прийнятих рішень або обґрунтовувала їх недійсність.
За таких обставин підстави для задоволення позовних вимог у частині визнання недійсним рішення загальних зборів кооперативу від 04.03.2018 відсутні.
Згідно зі ст.21 КЗпП України, трудовий договір є угодою між працівником і роботодавцем, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу з підляганням внутрішньому трудовому розпорядку, а роботодавець — виплачувати заробітну плату та забезпечувати належні умови праці.
Відповідно до ст.36 КЗпП України, підставами припинення трудового договору є, зокрема, угода сторін, ініціатива працівника або роботодавця.
Водночас, правове регулювання припинення повноважень керівника юридичної особи має спеціальний характер та визначається положеннями статті 97 ЦК України, відповідно до яких управління юридичною особою здійснюють її органи, а також ст.99 ЦК України, якою передбачено, що повноваження члена виконавчого органу можуть бути у будь-який час припинені або він може бути тимчасово відсторонений від їх виконання.
Зміст ч.3 ст. 99 ЦК України свідчить, що припинення повноважень члена виконавчого органу є дискреційним повноваженням уповноваженого органу товариства, спрямованим на зміну особи, яка здійснює управлінські функції, та за своєю правовою природою належить до корпоративних правовідносин.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що рішення уповноваженого органу про припинення повноважень керівника юридичної особи стосується реалізації корпоративних прав і не є заходом дисциплінарної відповідальності у розумінні трудового права (зокрема, постанови від 10.09.2019 у справі № 921/36/18, від 23.02.2021 у справі № 753/17776/19).
При цьому такі рішення можуть породжувати наслідки у сфері трудових правовідносин, однак визначальним є їх корпоративно-правова природа.
Положення п.3 ч.1 ст. 40 КЗпП України передбачають можливість розірвання трудового договору у разі систематичного невиконання працівником трудових обов`язків, однак застосування цієї норми має оцінюватися з урахуванням спеціального порядку припинення повноважень керівника як члена виконавчого органу юридичної особи.
Таким чином, припинення повноважень голови кооперативу відбувається на підставі рішення загальних зборів як вищого органу управління та за своєю правовою природою є проявом реалізації корпоративних прав, а не виключно трудовим звільненням у класичному розумінні КЗпП України.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що спірне рішення загальних зборів кооперативу від 04.03.2018 є актом реалізації виключної компетенції вищого органу управління юридичної особи щодо формування та припинення повноважень виконавчого органу.
Зі змісту рішення вбачається, що підставою припинення повноважень позивача визначено неналежне виконання ним функцій керівника, зокрема порушення фінансово-господарської дисципліни та дії, пов`язані з нецільовим або необґрунтованим використанням коштів кооперативу. Такі питання, за своєю природою, належать до оцінки ефективності управлінської діяльності керівника та перебувають у межах дискреції загальних зборів як органу, що його призначив.
Положення статуту кооперативу у редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення, у взаємозв`язку зі ст.15 ЗУ «Про кооперацію» та ч.3 ст. 99 ЦК України, прямо відносять вирішення питання про обрання та відкликання голови правління до виключної компетенції загальних зборів. Відтак, припинення повноважень керівника здійснюється не як дисциплінарне стягнення у розумінні трудового права, а як реалізація корпоративних прав учасників на управління юридичною особою.
Колегія суддів враховує правову природу спірних правовідносин та погоджується з тим, що надання загальним зборам повноваження у будь-який час припиняти повноваження члена виконавчого органу виключає необхідність доведення підстав у формі, характерній для трудових спорів, оскільки вирішальним є сам факт втрати довіри та оцінка діяльності керівника з боку органу управління.
Доводи позивача щодо наявності трудових гарантій не змінюють правової природи спірного рішення, оскільки у випадку керівника кооперативу визначальними є корпоративні правовідносини, тоді як трудові наслідки (оформлення наказу, внесення записів тощо) мають похідний характер і не впливають на дійсність рішення органу управління.
Матеріали справи також свідчать про вчинення позивачем окремих управлінських дій після його усунення від виконання повноважень, однак сам по собі цей факт не впливає на оцінку правомірності рішення загальних зборів, оскільки не спростовує їх компетенції щодо припинення повноважень керівника кооперативу.
За таких обставин, колегія суддів виходить із того, що припинення повноважень позивача як голови правління відбулося у спосіб та в порядку, передбачених законодавством і установчими документами, у межах корпоративних правовідносин, що не дає підстав для визнання рішення загальних зборів незаконним лише з посиланням на норми трудового законодавства.
Враховуючи встановлену правомірність рішення загальних зборів від 04.03.2018 та корпоративний характер припинення повноважень керівника юридичної особи, вимога про поновлення ОСОБА_1 на посаді голови правління є похідною та не підлягає задоволенню, оскільки її задоволення можливе лише за умови скасування рішення, яке визначає підстави припинення його повноважень.
Щодо доводів апелянта про можливе використання його електронного підпису невстановленими особами та сумнів у достовірності окремих кадрових документів, колегія суддів зазначає, що такі доводи носять характер припущень та не підтверджені належними та допустимими доказами у розумінні ст. 76, 77 ГПК України. Самі по собі твердження про можливу фальсифікацію документів без надання відповідних експертних висновків, заяв про підробку доказів або інших процесуальних механізмів їх перевірки не можуть бути покладені в основу судового рішення. Відтак, підстави для визнання недостовірними відповідних доказів у межах даної справи відсутні.
Перевіряючи доводи щодо застосування позовної давності, колегія суддів виходить із того, що вимоги про визнання недійсним рішення органу управління юридичної особи за своєю правовою природою підпадають під дію спеціальної позовної давності, встановленої ч.8 ст.258 ЦК України, яка передбачає річний строк для звернення до суду з такими вимогами.
Застосування інституту позовної давності є одним з інструментів, який забезпечує дотримання принципу юридичної визначеності, тому, вирішуючи питання про застосування позовної давності, суд має повно з`ясувати усі обставини, пов`язані з фактом обізнаності та об`єктивної можливості особи бути обізнаною щодо порушення її прав та законних інтересів, ретельно перевірити доводи учасників справи у цій частині, дослідити та надати належну оцінку наданим ними в обґрунтування своїх вимог та заперечень доказів.
При цьому, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем.
Оскільки під час апеляційного перегляду не встановлено порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача та відсутні правові підстави для задоволення заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість позову по суті.
За таких обставин питання застосування позовної давності не має самостійного правового значення для вирішення спору, оскільки відповідно до усталеної практики Верховного Суду позовна давність застосовується лише до обґрунтованих вимог, право на задоволення яких виникло у позивача. У випадку ж відсутності підстав для задоволення позову суд відмовляє у позові саме з підстав його необґрунтованості, а не у зв`язку зі спливом позовної давності.
Відтак, доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування судом першої інстанції позовної давності не впливають на правильність висновку про відмову у задоволенні позову.
Доводи апелянта щодо неналежної оцінки доказів, їх неприйняття судом першої інстанції та невідповідності відзиву вимогам ст.165 ГПК України колегія суддів відхиляє, оскільки з матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції дослідив подані докази та надав їм оцінку відповідно до вимог ст.76– 80 ГПК України, а незгода сторони з процесуальними рішеннями щодо прийнятності доказів не свідчить про порушення норм процесуального права судом першої інстанції, якщо такі рішення ухвалені в межах дискреції суду та з дотриманням принципу змагальності; порушення вимог до форми чи змісту процесуальних документів іншої сторони не є самостійною підставою для скасування рішення і оцінюється судом у сукупності з іншими доказами.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення є законним та обґрунтованим, а наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують правильності прийнятого рішення, зводяться до переоцінки встановлених обставин і не містять належного обґрунтування підстав, передбачених процесуальним законом, для зміни чи скасування оскаржуваного рішення.
У відповідності до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. 
Частиною 1 ст. 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до ч.1 ст.2 ГПК України, завданням господарського судочинства є своєчасне вирішення спорів, а дотримання розумних строків розгляду справи є однією з основних засад судочинства незалежно від форми її розгляду.
Європейський суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження визначається з огляду на обставини справи з урахуванням, зокрема, її складності, поведінки учасників процесу та органів державної влади, а також значення предмета спору для заявника (рішення у справах «Савенкова проти України», «Папазова та інші проти України»).
Розумність строків залежить від об`єктивної необхідності для вчинення процесуальних дій і прийняття рішень із врахуванням зазначених критеріїв.
Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу у розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій і вирішення справи з метою забезпечення судового захисту.
Судові витрати, у відповідності до ст. 129 ГПК України, покладаються на скаржника.
Керуючись ст. 129, 269, 270, 275, 276, 282, 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

У Х В А Л И В :

В задоволенні вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 відмовити.
Рішення Господарського суду Тернопільської області від 27.10.2025 у справі № 921/110/25 залишити без змін.
Судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення.
Справу повернути в Господарський суд Тернопільської області.

Повний текст постанови складено 11.05.2026.

Головуюча суддя Г.В. Орищин

суддя Н.А. Галушко

суддя М.Б. Желік