ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.05.2026 м. Дніпро Справа № 904/405/26
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії:
головуючого судді Віннікова С.В. (доповідач)
суддів, Андрейчука Л.В., Левшиної Г.В.
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційні скарги Військової частини НОМЕР_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю "Строй ЮА" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 30.03.2026 (суддя Ніколенко М.О.) у справі № 904/405/26
за позовом Військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_1  
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Строй ЮА", м. Кривий Ріг 
про стягнення пені у розмірі 191 527,46 грн та штрафу у розмірі 212 808,29 грн,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

Військова частина НОМЕР_1 звернулась до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Строй ЮА" про стягнення пені у розмірі 191 527,46 грн. та штрафу у розмірі 212 808,29 грн.

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у справі

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 30.03.2026 позовні вимоги задоволено частково. Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Строй ЮА" на користь Військової частини НОМЕР_1 пеню у розмірі 9 272,36 грн., штраф у розмірі 10 640,41 грн. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 4 779,07 грн., зменшивши заявлений до стягнення штраф з 212 808,29 грн. до 10 640,41 грн., визнаний судом обґрунтованим розмір пені з 185 447,22 грн. до 9 272,36 грн.
Відмовлено у задоволенні позовних вимог про стягнення пені у розмірі 6 080,24 грн.
Рішення суду першої інстанції мотивовано порушенням підрядником строків початку за закінчення виконання робіт. Внаслідок чого після перерахунку заявлених позивачем до стягнення штрафних санкцій судом визнано обґрунтованими позовні вимоги про стягнення штрафу у розмірі 212 808,29 грн. та пені у розмірі 185 447,22 грн. 
Обґрунтовуючи наявність підстав для зменшення заявленого розміру штрафних санкцій суд першої інстанції зазначив, що за умови відсутності у замовника будь-яких збитків внаслідок невиконання підрядником ІІ етапу робіт за певною кількість договорів, виникнення обставин під час виконання договору, які підрядник не міг передбачити, а також враховуючи наявність неузгодженості у діях обох сторін, стягнення з підрядника штрафних санкцій у повному розмірі суперечитиме засадам розумності та справедливості та матиме наслідком спотворення дійсного правового призначення штрафних санкцій. Оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання штрафні санкції, у цьому випадку, перетворюються на несправедливо непомірний тягар для відповідача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків позивачем.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг

Не погодившись з рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 30.03.2026 у справі № 904/405/26, Військова частина НОМЕР_1 звернулась до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 30.03.2026 в частині розміру стягнутих з Товариства з обмеженою відповідальністю "Строй ЮА" на користь Військової частини НОМЕР_2 пені та штрафу змінити та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Строй ЮА" на користь Військової частини НОМЕР_2 пеню у розмірі 185 447,22 грн, штраф у розмірі 212 808,29 грн.
Не погодившись з рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 30.03.2026 у справі № 904/405/26, Товариство з обмеженою відповідальністю "Строй ЮА" звернулось до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 30.03.2026 скасувати в повному обсязі та ухвалити нове, яким у позові відмовити. 

Короткий зміст вимог апеляційної скарги Військової частини НОМЕР_1 та узагальнення її доводів

Апелянт погодився з висновком суду першої інстанції про часткову необґрунтованість позовних вимог про стягнення пені.
Разом з тим, апелянт не погодився з рішенням суду першої інстанції про наявність підстав для зменшення заявленого розміру штрафних санкцій.
Апелянт вважає, що висновок суду першої інстанції про те, що замовник нібито в порушення пунктів 4.2.1, 8.1 Договору не передав Підряднику фронту робіт, не виконав своїх обов`язків із узгодження та затвердження належним чином проектної документації, внаслідок чого підрядник був унеможливлений приступити до фактичного виконання II етапу робіт з будівництва спростовується Актом приймання-передачі об`єкта № 188 від 21.03.2025 за договором від 20.03.2025 № 117/4Д, складеним Замовником та Підрядником на наступний день після укладання Договору на виконання пунктів 4.2.1, 8.1 Договору, відповідно до якого Замовник належним чином передав Підряднику фронту робіт за Договором.
Апелянт наполягає на затверджені спірної проектної документації належним чином, в розумінні приписів постанови КМУ від 29 грудня 2023 року № 1415.
Апелянт зауважив, що засади оборони України, а також повноваження органів державної влади, основні функції та завдання органів військового управління, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування, обов`язки підприємств, установ, організацій, посадових осіб, права та обов`язки громадян України у сфері оборони визначені Законом України «Про оборону України».
Визначення понять «органи військового управління», «військове командування» наведено в ст. 1 вищезазначеного Закону:
органи військового управління - Міністерство оборони України, інші центральні органи виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями, утвореними відповідно до законів України, Генеральний штаб Збройних Сил України, інші штаби, командування, управління, постійні чи тимчасово утворені органи у Збройних Силах України та інших військових формуваннях, призначені для виконання функцій з управління, в межах їх компетенції, військами (силами), з`єднаннями, військовими частинами, військовими навчальними закладами, установами та організаціями, які належать до сфери управління центральних органів виконавчої влади, а також територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації;
військове командування - Головнокомандувач Збройних Сил України, Командувач об`єднаних сил Збройних Сил України, командувачі видів та окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, командувачі (начальники) органів військового управління, командири з`єднань, військових частин Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань.
Статус, правові основи організації, основні завдання і функції Державної спеціальної служби транспорту в системі Міністерства оборони України визначено Законом України «Про Державну спеціальну службу транспорту».
Статтею 1 Закону України «Про Державну спеціальну службу транспорту» унормовано, що Державна спеціальна служба транспорту є спеціалізованим військовим формуванням, що входить до системи Міністерства оборони України, призначеним для забезпечення стійкого функціонування транспорту, будівництва нових та/або відновлення пошкоджених об`єктів єдиної транспортної системи України в інтересах оборони держави, об`єктів і споруд загальновійськового та спеціального призначення, а також об`єктів нерухомості та інфраструктури у сфері управління Міністерства оборони України.
Відповідно до ст. 2 цього Закону, основною функцією Державної спеціальної служби транспорту, зокрема, є організація і виконання робіт з будівництва та утримання військових інженерно-технічних та фортифікаційних споруд.
Відповідно до ст. 4 Закону України «Про Державну спеціальну службу транспорту», Державна спеціальна служба транспорту має таку загальну структуру:
- головний орган військового управління; регіональні органи військового управління;
- військові частини;
- навчальні військові частини;
- військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти;
- підприємства, установи та організації.
Відповідно до п. 1 Положення «Про військову частину НОМЕР_1 », затвердженого наказом Голови Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту від 05.11.2024 № 429, Військова частина НОМЕР_1 є ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Як визначено пунктом 4 Положення «Про військову частину НОМЕР_1 », Військова частина НОМЕР_1 , відповідно до покладених на неї завдань, організовує виконання заходів з фортифікаційного обладнання, будівництва захисних споруд, позицій районів та інженерну підтримку військ (сил) у використанні елементів інфраструктури для ведення бойових дій та їх захисту.
Відповідно до п. 9 Положення «Про військову частину НОМЕР_1 », командир військової частини НОМЕР_1 , зокрема, має право укладати в установленому порядку від імені військової частини НОМЕР_1 договори на замовлення товарів, робіт та послуг; здійснювати інші повноваження відповідно до законодавчих та інших нормативно-правових актів.
Таким чином, за твердженням апелянта, відповідно до Закону України «Про оборону України» та Закону України «Про Державну спеціальну службу транспорту», командир військової частини НОМЕР_1 і є військовим командуванням, однією з основних функцій якого зокрема є організація і виконання робіт з будівництва та утримання військових інженерно-технічних та фортифікаційних споруд та має повноваження як на укладання договорів підряду на будівництво військових фортифікаційних споруд так і затвердження проектно-кошторисної і технічної документації за укладеними договорами.
Апелянт зауважив, що, як то встановлено судом, проектна документація по об`єкту № 188 затверджена наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 14.04.2025 № 180.
За таких обставин апелянт наполягає на тому, що висновок суду першої інстанції про те, що Замовником не було виконано свого договірного обов`язку із затвердження проектної документації не відповідає обставинам справи та не ґрунтується на чинних нормах матеріального права.
Щодо висновку суду першої інстанції про виникнення обставин під час виконання договору, які підрядник не міг передбачити, апелянт звернув увагу на таке.
По перше, як вказав апелянт, договір підряду на будівництво фортифікаційних споруд № 117/4Д укладено 20.03.2025, тобто під час широкомасштабної агресії Російської Федерації проти України.
Отже, на думку апелянта, укладаючи спірний договір відповідач був обізнаний як щодо наявності ризиків, пов`язаних з цією обставиною, так і щодо місця розташування об`єкта будівництва.
По друге, як зазначив апелянт, як то встановлено судом першої інстанції, в строки визначені договором (з 07.04.2025), підрядник до виконання робіт 2 етапу (будівельні роботи) не приступив, станом на 15.05.2025 будівельні роботи не завершив. З 15.07.2025 Договір розірвано в односторонньому порядку за ініціативою позивача.
Апелянт вказав, що у період чинності договору відповідач з вимогами щодо зміни або розірвання договору до позивача не звертався. Висновок Рівненської торгово-промислової палати № 56.01/433 був складений 17.10.2025. З заявою щодо надання висновку відповідач звернувся до Рівненської торгово-промислової палати лише 08.09.2025 (саме така дата зазначена у Висновку № 56.01/433), тобто по спливу майже 2 місяців після розірвання договору.
Крім того, на думку апелянта, поза увагою суду залишились такі обставини, як ступінь виконання зобов`язання боржником, значність прострочення виконання, наслідки порушення.
Так, до виконання будівельних робіт на протязі дії договору відповідач, за твердженням апелянта, взагалі не приступив. Внаслідок невиконання договірного обов`язку під загрозу була поставлена оборона держави від російської агресії на Дніпропетровському напрямку.
Таким чином, на думку апелянта, висновки суду першої інстанції щодо наявність підстав для зменшення штрафних санкцій не відповідають обставинам справи, при ухвалені даного судового рішення судом першої інстанції допущено неправильне застосування норм матеріального права.

Узагальнені доводи відзиву Товариства з обмеженою відповідальністю "Строй ЮА" на апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 

ТОВ «СТРОЙ ЮА» проти задоволення апеляційної скарги заперечує, посилаючись на її необґрунтованість та невідповідність фактичним обставинам справи. Позиція відповідача ґрунтується на тому, що позивачем (замовником) не було належним чином виконано зустрічний обов`язок щодо затвердження проєктної документації та передачі підготовленого фронту робіт для ІІ етапу будівництва. Зокрема, відповідач наголошує, що в порушення спеціальних норм Постанови КМУ №1415, проєктна документація була затверджена лише внутрішнім наказом командира частини, без обов`язкового погодження з військовим командуванням, у зоні відповідальності якого розташовані споруди (ОК «Схід»), що підтверджується отриманими відповідями від Адміністрації ДССТ. Наданий позивачем акт приймання-передачі об`єкта від 21.03.2025 відповідач вважає неналежним доказом, оскільки він був підписаний на наступний день після укладення договору, ще до розробки самого проєкту, та не містить необхідних даних для ідентифікації будівельного майданчика. 
З огляду на відсутність погодженої у встановленому порядку документації та фактичну неможливість розпочати будівельні роботи з вини замовника, відповідач вважає вимоги про стягнення пені та штрафу безпідставними, оскільки прострочення виконання зобов`язання спричинене діями самого позивача.
Разом із відзивом відповідачем заявлено клопотання про поновлення строку на подання додаткових доказів, а саме листа-відповіді Адміністрації ДССТ №518/3069 від 21.03.2026. 
Дане клопотання мотивоване об`єктивною неможливістю подання документа до суду першої інстанції, оскільки відповідь на адвокатський запит була фактично отримана відповідачем лише 29.04.2026, тобто після ухвалення оскаржуваного рішення. Заявник наголошує на істотному значенні цього доказу для правильного вирішення спору, оскільки він підтверджує відсутність належних погоджень проєкту з боку замовника.
Розглянувши клопотання ТОВ "Строй ЮА" про поновлення строку на подання додаткових доказів, а саме відповіді Адміністрації ДССТ №518/3069 від 21.03.2026, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для його задоволення, з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 3 ст. 269 ГПК України, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом апеляційної інстанції лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Як вбачається з матеріалів справи, провадження за позовом було відкрито 04.02.2026. Протягом розгляду справи у суді першої інстанції відповідач займав активну процесуальну позицію, подавав відзив на позов, письмові пояснення та заперечення, що свідчить про його повну обізнаність із предметом спору та правовими підставами вимог позивача. Проте, адвокатський запит до Адміністрації ДССТ був направлений лише 17.03.2026, тобто на завершальній стадії судового розгляду. Відповідач не обґрунтував поважність причин, які перешкоджали йому звернутися із відповідним запитом раніше, зважаючи на наявність достатнього часу (понад півтора місяця) з моменту відкриття провадження. Крім того, Відповідач не заявляв перед судом першої інстанції клопотань про витребування вказаних доказів у порядку ст. 81 ГПК України через неможливість їх самостійного отримання.
За таких обставин, посилання на факт отримання відповіді після ухвалення рішення суду не може бути визнано поважною причиною, оскільки неподання доказу раніше зумовлено виключно відсутністю належної процесуальної обачності сторони.

Узагальнені доводи відповіді на відзив Військової частини НОМЕР_1 на апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Строй ЮА" 

Військова частина НОМЕР_1 у відповіді на відзив не погоджується з доводами ТОВ «СТРОЙ ЮА», зазначаючи про належну передачу об`єкта будівництва згідно з Актом від 21.03.2025 без зауважень з боку підрядника (відповідаа). Позивач наголошує, що виконання підрядником першого етапу (проектування та вишукувальні роботи) підтверджує наявність фактичного доступу до майданчика, а відсутність детальної адреси в документах є вимушеним заходом безпеки згідно з вимогами Наказу МОУ № 605. Щодо повноважень на затвердження документації, позивач вказує, що відповідно до ЗУ «Про оборону України» та «Про ДССЗ», Військова частина НОМЕР_1 є регіональним органом військового управління, а її командир наділений правом затверджувати проєктно-кошторисну документацію, що й було зроблено наказом № 168 від 11.04.2025. Щодо суті порушень, позивач посилається на Акт огляду від 25.06.2025, яким зафіксовано повне невиконання будівельних робіт, що стало підставою для одностороннього розірвання договору з 16.07.2025 згідно з п. 4.1.1. Оскільки повідомлення про розірвання було отримано відповідачем 10.07.2025 і не оскаржувалось, договір вважається розірваним. Також позивач заперечує доводи про форс-мажорні обставини, оскільки відповідач не дотримався договірного порядку повідомлення про них (п. 14.2) та не надав сертифікат ТПП, хоча при укладанні правочину був обізнаний із безпековою ситуацією в районі виконання робіт

Короткий зміст вимог апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Строй ЮА" та узагальнення її доводів

Апелянт наполягає на тому, що підрядником фактично, було в повному обсязі виконано роботи I-етапу за договором № 117/4Д від 20.03.2025, що підтверджується актом № 1ПКД від 09.04.2025 на суму 59 760 грн. з ПДВ. Натомість, замовником, всупереч умовам п. 4.2.1. та п. 8.1. договору, не виконано послідовно та у взаємозв`язку обумовлені дії та обов`язки за Договором; не надано належного сприяння підряднику, що вплинуло на можливість виконання і завершення підрядником робіт у обумовлені строки.
Апелянт вважає, що поза увагою суду лишились ті обставини, що позивач не дотримався вимог ст. 76-79 ГПК України та, всупереч приписам останніх, не довів належними, допустимими, достатніми, достовірними і вірогідними у своєму взаємозв`язку доказами ані факту належного затвердження проектної документації, ані факту послідовного вчинення ним, затвердження проектної документації та передачі підряднику Об`єкту (фронту робіт).
Апелянт вказав, що до суду першої інстанції не було надано належних, допустимих, достовірних і вірогідних у своїй сукупності доказів послідовного вчинення Замовником дій обумовлених договором, а саме щодо затвердження проектної документації за фактом розроблення її під час виконання І-етапу, і передачі Підряднику Фронту робіт перед початком виконання робіт ІІ-етапу. А, надані сторонами докази і пояснення обумовлюють тільки такий вірогідний розвиток подій, за яких передання Фронту робіт мало відбуватись після розроблення та затвердження проектної документації, оскільки до моменту розроблення її Підрядником і узгодження Замовником та затвердження - визначити просторові, геометричні, локаційні, й інші технічні характеристики Об`єкту (Фронту робіт) було не можливо.
Апелянт наполягає на тому, що наданий позивачем до матеріалів справи Акт приймання - передачі фронту робіт не може бути прийняти судом як доказ виконання Замовником обов`язків передбачених п. 4.2.1. та 8.1.Договору, оскільки він складений невідомо де, без прив`язки до конкретного місця (вказано лише назву населеного пункту, без області, району, регіону, чи взагалі вказано м. Дніпро), тож ідентифікувати, що за ним передається саме підготовлений Фронт робіт (Об`єкт) не можливо. Крім того, такий Акт датований одразу наступним днем після укладення договору, й від так - до дати розроблення та узгодження (затвердження) проектно-технічної документації, як такої, що за принципом вірогідності доказу - нівелює його доказове значення.
В тому числі, оглядаючи зміст акту, він містить інформацію про те, що Сторони «...виконали огляд будівельного майданчику в натурі, зовнішньо майданчикових та внутрішньо майданчикових підготовчих робіт, ознайомились з проектною документацією....», що повністю спростовується тим, що така проектна документація просто ще не існувала, вона не була ані розроблена Підрядником, ані узгоджена (затверджена) Замовником. Такий Акт не дає можливості ідентифікувати, що взагалі за ним передається.
Також апелянт зазначив, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 180 від 14.04.2025 було затверджено проектну документацію. Але в той же час Постановою КМУ від 29 грудня 2023 року № 1415 «Про особливості організації та проведення будівництва фортифікаційних споруд на період воєнного стану в Україні», зобов`язано проводити узгодження проектної документації щодо будівництва фортифікаційних споруд з військовим командуванням, в межах території відповідальності якого здійснюється таке будівництво.
Відтак, на думку апелянта, лише затвердження такої документації Наказом командира частини - не може вважатись достатнім, та не є належним свідчення виконання умов п. 4.2.1. договору підряду на будівництво фортифікаційних спору з боку Замовника.
Тим більше, за твердженням апелянта, що долучене до позову Положення про військову частину НОМЕР_1 ідентифікує військову частину у підпорядкуванні Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту, й встановлює, що командир військової частини підпорядковується Голові адміністрації ДССТ і є прямим начальником особового складу військової частини, але з питань реалізації основної діяльності виконує розпорядження начальника головного штабу - першого заступника Голови Адміністрації ДССТ, та за ст. 8 і 9 Положення правом затверджувати проектно-кошторисну і технічну документацію - не наділений.
Апелянт вважає, що у наведених правовідносинах саме замовник допустив прострочення, не надавши підряднику належно визначеного будівельного майданчика, не забезпечивши погодження проектно-кошторисної документації з компетентним військовим командуванням та не створивши умов для безпечного доступу до об`єкта, що фактично унеможливлювало виконання робіт у погоджені строки.
За таких обставин, за твердженням апелянта, покладення на Підрядника фінансової відповідальності за наслідки прострочення кредитора суперечить як прямим приписам ст. 613 ЦК України, так і загальним засадам справедливості та добросовісності у договірних відносинах.
Також апелянт зауважив, що інженерні підрозділи Збройних сил у цьому районі не забезпечували постійного прикриття засобами радіоелектронної боротьби, а отже будівельна техніка й персонал залишались відкритими до ударів керованих дронів та артилерії.

Узагальнені доводи відзиву Військової частини НОМЕР_1 на апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Строй ЮА"

Військова частина НОМЕР_1 не погоджується з доводами апеляційної скарги ТОВ «СТРОЙ ЮА» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 30.03.2026 у справі № 904/405/26 (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 13.04.2026), яким позовні вимоги про стягнення штрафних санкцій задоволено частково.
Щодо доводів про кількість договорів, замовник наголошує, що відповідно до ст. 509, 526 ЦК України, зобов`язання мають виконуватися належним чином. Укладення низки договорів було вільним волевиявленням ТОВ «СТРОЙ ЮА», при цьому на кожен об`єкт затверджувалася окрема проектно-кошторисна документація. Факт передачі об`єкта (опорний пункт № 188) підтверджується актом від 21.03.2025 до договору № 117/4Д від 20.03.2025, який підписаний відповідачем без зауважень. Підрядник мав фактичний доступ до об`єкта, проте станом на 25.06.2025 акт огляду зафіксував невиконання робіт (будівництво бліндажа, траншей тощо). Жодних письмових повідомлень про неможливість виконання робіт у порядку п. 8.13 та 18.2 договору на адресу замовника не надходило.
Твердження про відсутність повноважень на затвердження документації спростовуються Законами України «Про оборону України» та «Про Державну спеціальну службу транспорту», згідно з якими командир в/ч НОМЕР_1 як орган військового управління наділений правом укладати договори та затверджувати технічну документацію. Проектна документація по об`єкту № 188 була затверджена наказом командира частини № 168 від 11.04.2025 на підставі схеми, погодженої командувачем ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_2 ».
У зв`язку з порушенням строків виконання робіт, замовник на підставі п. 4.1.1 договору розірвав його в односторонньому порядку, надіславши повідомлення від 07.07.2025, яке було отримане відповідачем 10.07.2025. Договір вважається розірваним з 16.07.2025, що не було оскаржено підрядником. Щодо посилань на форс-мажор та істотну зміну обставин, в/ч НОМЕР_1 зазначає, що відповідач не дотримався процедури повідомлення про такі обставини, визначеної п. 14.2 договору. Висновок Рівненської ТПП № 56.01/406 отриманий лише 07.10.2025 через два місяці після розірвання договору, що виключає можливість його застосування для звільнення від відповідальності. Оскільки предметом спору є стягнення неустойки за період дії договору, який було порушено, підстави для скасування судового рішення відсутні.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.04.2026 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді – Віннікова С.В. (доповідач), суддів – Андрейчука Л.В., Левшину Г.В.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 14.04.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 30.03.2026 по справі №904/405/26.
Розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 27.04.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Строй ЮА" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 30.03.2026 у справі № 904/405/26.
Об`єднано скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Строй ЮА" до спільного розгляду із скаргою Військової частини НОМЕР_1 .
Розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).

Встановлені судом обставини справи

Судом першої інстанції встановлено, що між Військовою частиною НОМЕР_1 (надалі - замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Строй ЮА" (надалі - підрядник) було укладено договір підряду на будівництво фортифікаційних споруд № 117/4Д від 20.03.2025 (надалі - договір).
Відповідно до п. 17.2 договору, договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до завершення воєнного стану, оголошеного Указом Президента України від 24.02.2022 № 64 "Про введення воєнного стану в Україні" (зі змінами), але не пізніше ніж до 31.12.2025. У частині оплати - до повного виконання сторонами узятих на себе зобов`язань за цим договором.
Пунктом 1.1 договору передбачено, що в порядку, строки та на умовах, визначених цим договором, замовник доручає, а підрядник зобов`язується на свій ризик, власними силами виконати роботи з розробки проектно-кошторисної документації та виконання будівельних робіт по об`єкту "Нове будівництво фортифікаційних споруд опорного пункту № 188" (надалі - об`єкт), а замовник зобов`язується прийняти виконані на умовах договору роботи та оплатити їх вартість.
Код ДК 021:2015:45220000-5 - Інженерні та будівельні роботи.
Пунктом 1.4 спірного договору визначено, що роботи виконуються за етапами:
I етап - Проектування: виконання вишукувальних робіт (інженерно-геодезичні та інженерно-геологічні вишукування), розроблення проектної документації стадії "Робочий проект" (у склад якого повинен входити Генеральний план), у тому числі проходження експертизи з отриманням позитивного експертного звіту та передача Замовнику відповідно до Календарного графіку виконання робіт (додаток 4), що є невід`ємною частиною Договору.
II етап - Будівельні роботи відповідно до Календарного графіку виконання робіт (додаток 4).
Відповідно до п. 2.1 договору (в редакції додаткової угоди № 1 від 08.05.2025), вартість робіт по Договору визначена за Договірною ціною (Додаток № 1 до Додаткової угоди №1 від « 08» травня 2025 року до Договору № 117/4Д від 20.03.2025), складеною на підставі локальних кошторисів до неї (Додаток № 5/1-5/6 до Додаткової угоди № 1 від « 08» травня 2025 року до Договору № 117/4Д від 20.03.2025), і складає: 3 040 188,36 грн., в тому числі ПДВ 506 686,39 грн. та є складовою частиною вартості робіт по об?єкту в межах зведеного кошторисного розрахунку вартості будівництва об?єкта.»
Відповідно до п. 3.1. договору, строки виконання робіт за цим Договором визначені Календарним графіком виконання робіт (Додаток 4) та встановлюється до 15.05.2025 включно.
Пунктом 3.2 договору визначено, що підрядник розпочинає виконання робіт згідно з календарним графіком виконання робіт, але не пізніше 5 календарних днів після підписання договору підряду.
Відповідно до п. 3.4 договору, після закінчення виконання робіт підрядник письмово повідомляє про це Замовника. Датою закінчення робіт за Договором вважається дата підписання Акту готовності Об`єкту до експлуатації, складеного уповноваженими представниками Замовника разом з представниками Підрядника.
Підрядником в повному обсязі виконано роботи I етапу за договором № 117/4Д від 20.03.2025, що підтверджується актом № 1ПКД від 09.04.2025 на суму 59 760 грн. з ПДВ.
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 14.04.2025 № 180 було затверджено проектну документацію (І етап робіт) по об`єкту № 188.
Як вбачається з Календарного графіку виконання робіт (Додаток 4), ІІ етап робіт мав виконуватись підрядником з 07.04.2025 по 15.05.2025.
Однак, підрядник порушив свої договірні зобов`язання та не приступив до виконання IІ етапу за договором № 117/4Д від 20.03.2025 у встановлені строки. Докази протилежного в матеріалах справи відсутні.
Актом огляду будівельного майданчика від 25.06.2025 встановлено, що станом на 25.06.2025 роботи з будівництва бліндажу, ходів сполучення, місця ведення вогню, люків, входів до траншей та відхожих місць опорного пункту № 188 підрядником не виконані.
Так, 08.07.2025 замовником було направлено на адресу підрядника повідомлення від 07.07.2025 № 14/22-732 про розірвання договору.
Як вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 4904700058728, повідомлення від 07.07.2025 № 14/22-732 про розірвання договору отримано представником відповідача 10.07.2025. Про що зазначено і самим позивачем у позові.
За таких обставин, договір № 117/4Д від 20.03.2025 є розірваним з 16.07.2025.
За наслідками розгляду позову Господарським судом Дніпропетровської області прийнято оскаржуване рішення у даній справі. 

Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції

Відповідно до ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).
Апеляційний господарський суд, переглядаючи в апеляційному порядку оскаржуване судове рішення, в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом попередньої інстанції норм матеріального і процесуального права, дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.
Колегія суддів констатує, що причиною звернення з апеляційними скаргами стала незгода позивача та відповідача з оскаржуваним рішенням суду першої інстанції.

Розглянувши апеляційну скаргу без повідомлення сторін, колегія суддів зазначає наступне.
Щодо порядку затвердження проєктної документації, то згідно з п. 4.2.1 договору, замовник зобов`язаний затвердити проектну документацію, надати підряднику об`єкт (фронт робіт).
Пунктом 2 постанови КМУ від 29 грудня 2023 року № 1415 установлено, що на період воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях проектна документація щодо будівництва фортифікаційних споруд узгоджується з військовим командуванням, в межах території відповідальності якого здійснюється таке будівництво.
Відповідно до п. 4.2.1 Договору, на замовника покладено обов`язок затвердити проектну документацію та надати підряднику об`єкт (фронт робіт).
Разом з тим, правове регулювання відносин, пов`язаних із будівництвом фортифікаційних споруд у період дії воєнного стану, має спеціальний характер та визначається, зокрема, постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2023 року № 1415.
Згідно з пунктом 2 зазначеної постанови, на період воєнного стану проектна документація щодо будівництва фортифікаційних споруд узгоджується з військовим командуванням, у межах території відповідальності якого здійснюється відповідне будівництво.
Постанова № 1415 встановлює особливий (спеціальний) правовий режим у сфері проектування та будівництва фортифікаційних споруд, що обумовлено об`єктивними умовами воєнного стану та необхідністю оперативного забезпечення обороноздатності держави.
У цьому контексті застосовується загальновизнаний принцип права lex specialis derogat legi generali, відповідно до якого спеціальна норма має пріоритет над загальною.
Отже, положення постанови № 1415 як спеціального нормативного акту мають перевагу над загальними правилами будівельного законодавства та умовами договору в частині порядку затвердження (погодження) проектної документації.
Аналіз пункту 2 постанови № 1415 свідчить, що законодавець свідомо відійшов від класичної моделі затвердження проектної документації у сфері будівництва та запровадив спеціальну процедуру — узгодження з військовим командуванням.
Метою постанови КМУ № 1415 є забезпечення побудови фортифікаційних споруд не як ізольованих об`єктів будівництва, а як елементів єдиної системи оборони держави, що реалізується за зональним принципом управління військами. У цьому контексті вимога щодо узгодження проектної документації з військовим командуванням спрямована не на дотримання формальних процедур будівельного права, а на інтеграцію відповідного об`єкта у загальний оборонний задум у межах конкретної зони відповідальності військового командування певного угрупування військ. 
І таке спеціальне нормативне регулювання є цілком логічним та послідовним в умовах воєнного стану, оскільки оборона не може бути хаотичною, фортифікаційні споруди мають будуватись не там де “де зручно”, а де потрібно, споруди мають вписуються в загальну систему оборони, і не можуть заважати сектору обстрілу, маневру військ, логістиці тощо. 
Термін “військове командування”, використаний у постанові № 1415, має розумітись з урахуванням його функціонального призначення. Йдеться про органи військового управління, які здійснюють планування та реалізацію оборони у межах відповідної території, формують та реалізують єдиний оборонний задум, координують діяльність різних військових формувань у межах зони відповідальності.
Оборона держави організовується за зональним принципом, який передбачає наявність не окремих військових частин, а системи взаємодіючих підрозділів під керівництвом відповідного командування.
Таким чином, узгодження проектної документації означає її погодження саме на рівні такого командування, яке забезпечує інтеграцію об`єкта в загальну систему оборони, оскільки саме військове командування володіє актуальною інформацією щодо оперативної обстановки та оборонних потреб, відповідно, саме воно визначає доцільність, місце розташування та параметри фортифікаційних споруд.
Як було вказано вище, проектну документацію (І етап робіт) було затверджено наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 14.04.2025 № 180 (що підтверджується матеріалами справи).
Так, засади оборони України, а також повноваження органів державної влади, основні функції та завдання органів військового управління, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування, обов`язки підприємств, установ, організацій, посадових осіб, права та обов`язки громадян України у сфері оборони визначені Законом України «Про оборону України».
Визначення понять «органи військового управління», «військове командування» наведено в ст. 1 вищезазначеного Закону:
органи військового управління - Міністерство оборони України, інші центральні органи виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями, утвореними відповідно до законів України, Генеральний штаб Збройних Сил України, інші штаби, командування, управління, постійні чи тимчасово утворені органи у Збройних Силах України та інших військових формуваннях, призначені для виконання функцій з управління, в межах їх компетенції, військами (силами), з`єднаннями, військовими частинами, військовими навчальними закладами, установами та організаціями, які належать до сфери управління центральних органів виконавчої влади, а також територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації;
військове командування - Головнокомандувач Збройних Сил України, Командувач об`єднаних сил Збройних Сил України, командувачі видів та окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, командувачі (начальники) органів військового управління, командири з`єднань, військових частин Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань.
Статус, правові основи організації, основні завдання і функції Державної спеціальної служби транспорту в системі Міністерства оборони України визначено Законом України «Про Державну спеціальну службу транспорту».
Статтею 1 Закону України «Про Державну спеціальну службу транспорту» унормовано, що Державна спеціальна служба транспорту є спеціалізованим військовим формуванням, що входить до системи Міністерства оборони України, призначеним для забезпечення стійкого функціонування транспорту, будівництва нових та/або відновлення пошкоджених об`єктів єдиної транспортної системи України в інтересах оборони держави, об`єктів і споруд загальновійськового та спеціального призначення, а також об`єктів нерухомості та інфраструктури у сфері управління Міністерства оборони України.
Відповідно до ст. 2 цього Закону, основною функцією Державної спеціальної служби транспорту, зокрема, є організація і виконання робіт з будівництва та утримання військових інженерно-технічних та фортифікаційних споруд.
Відповідно до ст. 4 Закону України «Про Державну спеціальну службу транспорту», Державна спеціальна служба транспорту має таку загальну структуру:
- головний орган військового управління; регіональні органи військового управління;
- військові частини;
- навчальні військові частини;
- військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти;
- підприємства, установи та організації.
Відповідно до п. 1 Положення «Про військову частину НОМЕР_1 », затвердженого наказом Голови Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту від 05.11.2024 № 429, Військова частина НОМЕР_1 є ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Як визначено пунктом 4 Положення «Про військову частину НОМЕР_1 », Військова частина НОМЕР_1 , відповідно до покладених на неї завдань, організовує виконання заходів з фортифікаційного обладнання, будівництва захисних споруд, позицій районів та інженерну підтримку військ (сил) у використанні елементів інфраструктури для ведення бойових дій та їх захисту.
Пунктом 7 Положення про військову частину НОМЕР_1 визначено, що командир військової частини підпорядковується Голові адміністрації Державної спеціальної служби транспорту і є прямим начальником особового складу військової частини.
Відповідно до п. 9 Положення «Про військову частину НОМЕР_1 », командир військової частини НОМЕР_1 , зокрема, має право укладати в установленому порядку від імені військової частини НОМЕР_1 договори на замовлення товарів, робіт та послуг; здійснювати інші повноваження відповідно до законодавчих та інших нормативно-правових актів.
Таким чином, відповідно до приписів Закону України «Про оборону України» та Закону України «Про Державну спеціальну службу транспорту», командир військової частини НОМЕР_2 є військовим командуванням, однією з основних функцій якого, зокрема, є організація і виконання робіт з будівництва та утримання військових інженерно-технічних та фортифікаційних споруд. 
Відповідно, командир військової частини НОМЕР_1 має повноваження як на укладання договорів підряду на будівництво військових фортифікаційних споруд так і на затвердження проектно-кошторисної і технічної документації за укладеними договорами.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції констатує, що військова частина НОМЕР_1 в розумінні постанови КМУ №1415 є належним органом військового управління, уповноваженим на прийняття відповідних рішень.
Додатково колегія суддів зазначає, що на стадії апеляційного розгляду відповідачем було заявлено клопотання про долучення до матеріалів справи листа Адміністрації ДССТ від 21.03.2026 № 518/3069. Колегія суддів відмовила у задоволенні вказаного клопотання на підставі ч.3 ст. 269 ГПК України, оскільки відповідач не довів поважності причин неподання цього документа до суду першої інстанції запит направлено лише 17.03.2026 при відкритті провадження у справі 04.02.2026.
Водночас, за результатами дослідження змісту зазначеного листа, апеляційний суд констатує, що він не спростовує встановлених судом обставин справи, а навпаки містить відомості, що підтверджують правомірність дій позивача. Зокрема, у листі № 518/3069 зазначено, що Військова частина НОМЕР_1 згідно з наказом № 37 від 31.01.2025 уповноважена виконувати функції державного замовника на здійснення закупівель та укладення державних контрактів. Проєктна документація за договором № 117/4Д від 20.03.2025 затверджувалася наказами командира військової частини НОМЕР_1 у межах його повноважень. Технічний нагляд за будівництвом фортифікаційної споруди №188 здійснювався уповноваженим представником військової частини Малим А. С.
Таким чином, наданий відповідачем документ фактично підтверджує легітимність процедури затвердження документації командиром частини та належне здійснення технагляду замовником.
З огляду на вищезазначене, аргументи відповідача про відсутність у позивача повноважень на затвердження документації є безпідставними та спростовуються матеріалами справи.
Отже, спірна проєктна документація, в розумінні приписів постанови КМУ від 29 грудня 2023 року № 1415, затверджена належним чином. А висновок суду першої інстанції про протилежне, як однієї з підстав для зменшення розміру нарахованих штрафних санкцій, є помилковим.

Щодо надання підряднику об`єкту (фронту робіт), статтею 851 ЦК України визначено, що підрядник має право не розпочинати роботу, а розпочату роботу зупинити, якщо замовник не надав матеріалу, устаткування або річ, що підлягає переробці, і цим створив неможливість виконання договору підрядником.
Пунктом 1.1 договору передбачено, що в порядку, строки та на умовах, визначених цим договором, замовник доручає, а підрядник зобов`язується на свій ризик, власними силами виконати роботи з розробки проектно-кошторисної документації та виконання будівельних робіт по об`єкту "Нове будівництво фортифікаційних споруд опорного пункту № 188" (надалі - об`єкт), а замовник зобов`язується прийняти виконані на умовах договору роботи та оплатити їх вартість.
Код ДК 021:2015:45220000-5 - Інженерні та будівельні роботи.
Пунктом 1.4 спірного договору визначено, що роботи виконуються за етапами:
I етап - Проектування: виконання вишукувальних робіт (інженерно-геодезичні та інженерно-геологічні вишукування), розроблення проектної документації стадії "Робочий проект" (у склад якого повинен входити Генеральний план), у тому числі проходження експертизи з отриманням позитивного експертного звіту та передача Замовнику відповідно до Календарного графіку виконання робіт (додаток 4), що є невід`ємною частиною Договору.
II етап - Будівельні роботи відповідно до Календарного графіку виконання робіт (додаток 4).
За п. 4.2.1 договору, замовник зобов`язаний затвердити проектну документацію, надати підряднику об`єкт (фронт робіт).
Пунктом 8.1 договору встановлено, що замовник за актом приймання - передачі об`єкта передає підряднику на період виконання робіт та до їх завершення об`єкт (будівельний майданчик/фронт робіт).
Тобто, для проведення вишукувальних робіт (інженерно-геодезичні та інженерно-геологічні вишукування) Підрядник повинен отримати об`єкт від Замовника саме до початку 1 етапу виконання Договору, а не після отримання проектної документації (І етап робіт). Оскільки в іншому випадку виконання інженерно-геодезичних та інженерно-геологічних вишукувань на об`єкті є об`єктивно неможливим.
Згідно з частинами 1, 2, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Частиною 2 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.
Відповідно до акту приймання - передачі об`єкта № 188 від 21.03.2025, замовник здав, а підрядник прийняв будівельний майданчик об`єкта № 188. Стан будівельного майданчику відповідає договору, проекту та технічним регламентам (нормам та правилам). Майданчик прийнятий підрядником для початку будівництва.
Цей акт підписаний представниками обох сторін без зауважень та заперечень. 
Твердження представника відповідача про те, що фронт робіт мав передаватись підряднику вже після затвердження технічної документації не підтверджується положеннями укладеного договору та/або вимогами чинного законодавства, а є довільним трактуванням відповідачем умов спірного договору.
Посилання представника відповідача на те, що в акті приймання - передачі об`єкта № 188 від 21.03.2025 вказане місто Дніпро, як місце підписання такого акту, а не конкретне місце розташування будівельного майданчику, жодним чином не може мати наслідком неприйняття судом відповідного акту як належного доказу передачі підряднику фронту робіт. 
Оскільки, по-перше, таке твердження не обґрунтовано відповідачем з посиланням на відповідні норми права. 
По-друге, відповідач у даному випадку вдається до надмірного формалізму в частині оформлення договірної документації. 
Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, реалізуючи положення Конвенції, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним, суди не повинні допускати "надмірного формалізму".
Наявність у в акті приймання - передачі об`єкта № 188 від 21.03.2025 інформації про те, що такий акт складений у місті Дніпро, жодним чином не може спростовувати факт передачі підряднику майданчику об`єкта № 188 за спірним договором, як то вказано у цьому акті нижче.

Щодо наявності підстав для зменшення розміру штрафних санкцій, відповідачем було заявлене клопотання про зменшення заявленого розміру штрафних санкцій на 99%.
Як було встановлено судом першої інстанції та перевірено апеляційним судом, частиною 3 ст. 551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Зі змісту зазначених норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню з відповідача, суд оцінює, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини неналежного виконання або невиконання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо. 
При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки. 
Так, між Військовою частиною НОМЕР_1 (надалі - замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Строй ЮА" (надалі - підрядник) загалом було укладено 53 договори підряду: № 99/4Д від 20.03.2025, № 100/4Д від 20.03.2025, № 101/4Д від 20.03.2025, № 102/4Д від 20.03.2025, № 103/4Д від 20.03.2025, № 104/4Д від 20.03.2025, № 105/4Д від 20.03.2025, № 106/4Д від 20.03.2025, № 107/4Д від 20.03.2025, № 108/4Д від 20.03.2025, № 109/4Д від 20.03.2025, № 110/4Д від 20.03.2025, № 111/4Д від 20.03.2025, № 112/4Д від 20.03.2025, № 113/4Д від 20.03.2025, № 114/4Д від 20.03.2025, № 115/4Д від 20.03.2025, № 116/4Д від 20.03.2025, № 117/4Д від 20.03.2025 (спірний договір), № 118/4Д від 20.03.2025, № 119/4Д від 21.03.2025, № 120/4Д від 21.03.2025, № 121/4Д від 21.03.2025, № 122/4Д від 21.03.2025, № 123/4Д від 21.03.2025, № 124/4Д від 21.03.2025, № 125/4Д від 21.03.2025, № 126/4Д від 21.03.2025, № 127/4Д від 21.03.2025, № 128/4Д від 21.03.2025, № 129/4Д від 21.03.2025, № 130/4Д від 21.03.2025, № 131/4Д від 21.03.2025, № 132/4Д від 21.03.2025, № 133/4Д від 21.03.2025, № 134/4Д від 21.03.2025, № 136/4Д від 21.03.2025, № 137/4Д від 21.03.2025, № 138/4Д від 21.03.2025, № 139/4Д від 21.03.2025, № 140/4Д від 21.03.2025, № 141/4Д від 21.03.2025, № 142/4Д від 21.03.2025, № 143/4Д від 21.03.2025, № 144/4Д від 21.03.2025, № 145/4Д від 21.03.2025, № 146/4Д від 21.03.2025, № 147/4Д від 21.03.2025, № 148/4Д від 21.03.2025, № 149/4Д від 21.03.2025, № 410/4Д від 07.05.2025, № 411/4Д від 07.05.2025, № 412/4Д від 07.05.2025.
Тобто, загальний обсяг робіт, що мав бути виконаний відповідачем за замовленням позивача, є набагато більшим, аніж визначений умовами спірного договору. За згодою сторін, такі роботи були зоновані шляхом укладання окремих договорів підряду.
При цьому, з матеріалів справи вбачається певна неузгодженість дій обох сторін за такими правовідносинами.
Зокрема, підрядником направлявся на адресу замовника лист № 121 від 06.06.2025, у якому підрядник звертав увагу замовника на порушення ним пунктів 4.2.1, 8.1 договорів та не передання підряднику усього фронту робіт.
Також пунктом 4.3.7 договорів встановлено, що підрядник має право забезпечити дотримання працівникам підрядника сигналів повітряної тривоги під час виконання робіт:
- забезпечити сигнальним повідомленням повітряної тривоги на об`єктах виконання робіт/надання послуг;
- провести з працівниками інструктаж про дії під час повітряної тривоги;
- визначити місця перебування/можливі укриття для максимального убезпечення працівників під час повітряної тривоги.
Так, будівництво за спірним договором мало здійснюватись у районі с. Крутоярівка, Синельниківський район Дніпропетровської області (що підтверджується, зокрема, актом огляду будівельного майданчику від 25.06.2025, долученим самим позивачем до матеріалів позову). Село Крутоярівка знаходиться на відставні 31,78 км. від окупованої російськими військами території та фактичної дислокації ворожих військ (витяг з веб-сайту онлайн-карти лінії фронту в Україні https://thepage.ua/ua/karta-liniyi-frontu-v-ukrayini).
Синельниківський район Дніпропетровської області, відповідно до Наказу Міністерства розвитку громад та територій України від 28.02.2025 № 376, знаходиться у переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією.
Тобто, робітники фактично мали виконувати будівельні роботи за відсутності належних гарантій забезпечення схоронності їх життя та здоров`я в умовах військових дій.
Крім того, під час виконання підрядником своїх зобов`язань, останній зіткнувся зі зміною обставин, які не могли передбачити сторони спірного договору.
Так, Рівненською торгово-промисловою палатою був виданий Товариству з обмеженою відповідальністю «Строй ЮА» висновок від 17.10.2025 № 56.01/433 про істотну зміну обставин.
Відповідно до змісту цього висновку, ТПП підтверджено факт настання істотної зміни обставин за договорами підряду: № 100/4Д від 20.03.2025, № 101/4Д від 20.03.2025, № 102/4Д від 20.03.2025, № 103/4Д від 20.03.2025, № 104/4Д від 20.03.2025, № 105/4Д від 20.03.2025, № 106/4Д від 20.03.2025, № 107/4Д від 20.03.2025, № 108/4Д від 20.03.2025, № 109/4Д від 20.03.2025, № 110/4Д від 20.03.2025, № 111/4Д від 20.03.2025, № 113/4Д від 20.03.2025, № 115/4Д від 20.03.2025, № 116/4Д від 20.03.2025, № 117/4Д від 20.03.2025, № 121/4Д від 20.03.2025, № 123/4Д від 20.03.2025, № 129/4Д від 20.03.2025, № 127/4Д від 21.03.2025, 131/4Д від 21.03.2025, № 134/4Д від 21.03.2025, № 145/4Д від 21.03.2025 на виконання будівельних робіт з будівництва фортифікаційних споруд опорного пункту, щодо зміни або розірвання договору у зв`язку із істотною зміною обставин для ТОВ «Строй ЮА».
ТПП підтверджено, що підрядник зіткнувся з непереборною обставиною, через яку виконання зазначених робіт уповільнюється, зокрема з початку квітня 2025 року відбулося загострення воєнної ситуації на території Межівської територіальної громади напрямку Дніпропетровської області та Покровському районі напрямку Донецької області, що безпосередньо вплинуло на безпекову обстановку в межах населених пунктів Межове та Білозерське - де ТОВ «Строй ЮА» ведуться будівельні роботи.
Зокрема, згідно з загальнодоступними повідомленнями органів державної влади та військових формувань України, відзначено повзуче просування збройних формувань рф з боку Південно-Східної лінії фронту, активне застосування авіації, БПЛА типу «Ланцет», РРУ-дронів із оптоволоконним та радіокерованим управлінням, дальність ураження яких сягає до 35 км, а також масовані обстріли в межах зони бойових дій.
На ділянках, визначених для виконання робіт з будівництва військових інженерно-технічних споруд поблизу населених пунктів с. Наталівка, Синельниківський район, Слов`янська територіальна громада Дніпропетровської області; с. Слов`янка, Синельниківський район, Слов`янська територіальна громада Дніпропетровської області, які знаходять в безпосередній близькості до Межівської територіальної громади відстань до лінії фронту складала менше 15 км.
Аналогічна безпекова ситуація спостерігається на ділянці, визначеній для виконання робіт з будівництва фортифікаційної споруди поблизу населеного пункту у м. Білозерське Покровського району Донецької області. З офіційних загальнодоступних джерел інформації (Донецька ОВА) відомо, що у період з квітня 2025 року розпочалася евакуація населення з Білозерської та Добропільської територіальних громад Покровського району Донецької області. Станом на сьогоднішній день евакуація населення у вказаній місцевості має примусовий характер.
Відстань від вказаних населених пунктів до лінії бойового зіткнення становить менше 10 км, що в умовах активної фази бойових дій та повітряної загрози є зоною підвищеного ризику ураження.
Починаючи з 01 травня 2025 року (дати початку виконання робіт), виконання ТОВ «Строй ЮА» робіт за раніше обумовленим графіком стало об`єктивно неможливим, зокрема у кілька змін та в нічний період. Це зумовлено систематичним застосуванням ворожих РРУ-дронів і БПЛА по будівельній техніці й персоналу, а також відсутністю на зазначеній ділянці стабільного прикриття засобами радіоелектронної боротьби Збройних Сил України, що пов`язано із постійною ротацією таких засобів уздовж лінії фронту з міркувань тактики і безпеки.
Водночас на логістичних маршрутах, якими здійснюється доставка будівельних матеріалів, обладнання та техніки до місць виконання робіт, відсутні належним чином організовані та малопомітні засоби захисту від зазначених засобів ураження. Це істотно підвищує ризики для життя та здоров`я працівників, створює загрозу пошкодження чи знищення матеріалів та техніки, а також ускладнює своєчасне та безперервне виконання робіт за договорами підряду.
При цьому Підрядник на момент укладення договору не мав об`єктивної можливості передбачити, що за такий короткий проміжок часу ворог зможе настільки швидко просунутися вперед по лінії фронту саме в цьому напрямку, створивши безпосередню загрозу виконанню робіт і логістиці постачання матеріалів.
З метою забезпечення безпеки працівників на будівельних майданчиках ТОВ «Строй ЮА» наказом № 183 від 03 березня 2025 року було затверджено «Положення про порядок дій працівників під час повітряної тривоги на будівельних майданчиках зведення фортифікаційних споруд», яким для працівників було запроваджено чіткий та зрозумілий алгоритм дій на випадок повітряних тривог, який зокрема передбачає припинення виконання робіт під час повітряних тривог, для забезпечення безпеки працівників.
Згідно з інформаційною довідкою щодо кількості та тривалості повітряних тривог, оголошених у Дніпропетровській області, виданою на запит ТОВ «Строй ЮА».
- у період з 01 квітня 2025 року по 30 квітня 2025 року сигнал повітряної тривоги оголошувався 124 рази, загальна тривалість повітряної тривоги у зазначений період становила 381 годину 35 хвилин.
- у період з 01 травня 2025 року по 31 травня 2025 року сигнал повітряної тривоги оголошувався 114 разів, загальна тривалість повітряної тривоги у зазначений період становила 499 годин 34 хвилини.
Загалом у період з 01 квітня 2025 по 31 травня 2025 року повітряна тривога оголошувалася 238 разів, її загальна тривалість становить 881 годину 9 хвилин (36 днів 17 годин 9 хвилин).
Окрім безпосередньої тривалості повітряних тривог, на повторну організацію будівельного процесу фактично втрачається щонайменше 1-1,5 години продуктивного часу після кожного сигналу повітряної тривоги, що обумовлено потребою у поверненні працівників до об`єкта, повторному запуску обладнання, налагодженні технологічних процесів, перевірці конструкцій тощо. Сумарні втрати часу після тривог становлять орієнтовно 357 годин, що еквівалентно 14 дням та 21 годині.
Загальний час, протягом якого виконання будівельних робіт було зупинене або суттєво обмежене з причин, що не залежать від Підрядника, складає понад 50 календарних днів, що має істотний вплив на календарний графік будівництва та можливість виконання зобов`язань у визначений строк.
Враховуючи відповіді Департаменту з питань цивільного захисту, мобілізаційної та оборонної роботи Донецької ОДА на запити ТОВ «Строй ЮА», щодо кількості та тривалості повітряних тривог, оголошених на території Донецької області, тривалість повітряних тривог у Донецькій області є критичною та суттєво впливає на можливість здійснення господарської діяльності.
За вказаною у листах інформацією режим «повітряна тривога» охоплює більшу частину доби, фактично становлячи 36 днів з 61 календарного дня, а враховуючи час на повернення працівників до роботи - 50 днів з 61 календарного дня.
Такий стан постійної загрози ракетних та авіаційних ударів унеможливлює безпечну присутність персоналу на об`єктах, використання техніки, проведення земляних та висотних робіт, а також унеможливлює дотримання погоджених графіків виконання будівельних робіт, що об`єктивно не залежить від волі Підрядника.
Крім того, на неможливість завершення будівельних робіт згідно з графіком суттєво впливають несприятливі погодні умови. У зв`язку з цим, виконання будівельних робіт, передбачених договором підряду, стало технічно неможливим у визначені календарні строки.
Такі погодні умови, як значні та тривалі опади, надмірне зволоження ґрунту та сильні пориви вітру призводять до:
- ускладнення або повного блокування земляних робіт (копання траншей, окопів, підготовки котлованів);
- неможливості безпечної експлуатації вантажопідіймальних кранів, спецтехніки та автотранспорту (обмежена прохідність, ризик перекидання тощо);
- зниження якості виконання робіт, що суперечить вимогам технічної документації та державним будівельним нормам.
Відповідно до Правил охорони праці під час експлуатації вантажопідіймальних кранів, підіймальних пристроїв і відповідного обладнання, затверджених наказом Міністерства соціальної політики України від 19.01.2018 № 62, забороняється виконання робіт із використанням зазначеного обладнання в умовах, що загрожують життю та здоров`ю працівників, зокрема при несприятливих погодних явищах (пориви вітру понад допустимі значення, надмірне зволоження ґрунту, ожеледиця, погіршення видимості тощо). Зазначенні норми закріплені в Розділі 6,7,9 зазначених Правил.
Також, чисельні опади, повністю унеможливлювали виконання зварювальних робіт (які відповідно до вимог п. 9.1.12 ДБНА.3.2-2-2009 "Охорона праці і промислова безпека у будівництві. Основні положення", категорично заборонено проводити під час дощу).
Факт настання несприятливих погодних умов підтверджено листом Українського гідрометеорологічного центру Державної служби України з надзвичайних ситуацій № 99 021-3004/99 12 від 09.07.2025, наданим на запит ТОВ «Строй ЮА» від 27 червня 2025 року.
У додатках до вищезазначеного листа Українського гідрометеорологічного центру зазначено, що у період виконання будівельних робіт за відповідними Договорами підряду, з 01.04.2025 по 30.06.2025, на території населених пунктів, де безпосередньо здійснюється будівництво фіксувалися регулярні атмосферні опади у вигляді дощу, які подекуди сягали 35 мм.
Наведені погодні умови суттєво ускладнили та вплинули на технологічний процес будівництва, унеможлививши своєчасне виконання робіт у строки, передбачені Календарним графіком, що є об`єктивною підставою для перегляду строків виконання зобов`язань за вказаними Договорами.
Таким чином, викладені обставини знаходяться поза межами волі, бажань і дій сторін Договорів та перебувають у причинно-наслідковому зв`язку.
У зв`язку з цим у договірних зобов`язаннях сторін з`явились події - непередбачені зовнішні ризики, що мають ознаки непрогнозованості.
Це свідчить про наявність істотної зміни обставин, яку не могли передбачити сторони Договорів та яка безпосередньо впливає на виконання умов Договорів.
Тому, Рівненська ТПП прийшла до висновку про наявність умов, визначених ч. 2 ст. 652 Цивільного кодексу України, необхідних для настання істотної зміни обставин, якими керувались сторони при укладенні Договорів.
Незважаючи на такі обставини, підрядник, маючи на меті якнайскоріше виконання робіт та задоволення інтересів замовника, вчиняв залежні від нього дії задля виконання своїх зобов`язань за договором. 
Зокрема, підрядник поніс витрати на придбання конструкцій, що мали бути, але так і не були змонтовані на спірних об`єктах.
Відповідно до бухгалтерської довідки Товариства з обмеженою відповідальністю "Строй ЮА", станом на 27.02.2026 на залишках по складу ТОВ «Строй ЮА» обліковуються елементи підземного укриття типу УФС (залізобетонні конструкції), а саме: 
- блок БП-0.5-17*23 в кількості - 162 шт; 
- стінова панель СПБ-1 в кількості 18 шт;
- стінова панель СПБ-2 з вмонтованими захисними дверями Д-1М в кількості - 54шт 
на загальну суму 33 422 679,72 грн.
Відповідно до бухгалтерської довідки Товариства з обмеженою відповідальністю "Строй ЮА", позначені ГМЦ (конструкції, опорядження, обладнання) були замовлені згідно зі Специфікаціями від 2025 року та придбані Товариством з обмеженою відповідальністю «Строй ЮА» у Товариства з обмеженою відповідальністю «Днепрспецремонт» на умовах Договору поставки № 26/03/24БМ від 26.03.2024 для належного виконання умов Договорів, укладених з ВЧ НОМЕР_1 , а саме: № 100/4Д від 20.03.2025, № 101/4Д від 20.03.2025, № 102/4Д від 20.03.2025, № 103/4Д від 20.03.2025, № 104/4Д від 20.03.2025, № 105/4Д від 20.03.2025, № 106/4Д від 20.03.2025, № 107/4Д від 20.03.2025, № 108/4Д від 20.03.2025, № 109/4Д від 20.03.2025, № 110/4Д від 20.03.2025, № 115/4Д від 20.03.2025, № 116/4Д від 20.03.2025, № 117/4Д від 20.03.2025, № 121/4Д від 21.03.2025, № 123/4Д від 21.03.2025, № 127/4Д від 21.03.2025, № 145/4Д від 21.03.2025.
Відповідно до бухгалтерської довідки Товариства з обмеженою відповідальністю "Строй ЮА", вище вказані елементи підземного укриття типу УФС (залізобетонні конструкції) придбані для виконання умов Договорів укладених з ВЧ НОМЕР_1 в період 2025 року та були відвантажені і доставлені безпосередньо на місця проведення будівельних робіт ТОВ «Строй ЮА», що знаходиться в Донецькій області Синельниківському районі Дніпропетровської області, та обліковувались на тимчасовому складі, але у зв`язку з не підписанням Актів виконаних робіт по Договорам № 100/4Д від 20.03.2025, № 101/4Д від 20.03.2025, № 102/4Д від 20.03.2025, № 103/4Д від 20.03.2025, № 104/4Д від 20.03.2025, № 105/4Д від 20.03.2025, № 106/4Д від 20.03.2025, № 107/4Д від 20.03.2025, № 108/4Д від 20.03.2025, № 109/4Д від 20.03.2025, № 110/4Д від 20.03.2025, № 115/4Д від 20.03.2025, № 116/4Д від 20.03.2025, № 117/4Д від 20.03.2025, № 121/4Д від 21.03.2025, № 123/4Д від 21.03.2025, № 127/4Д від 21.03.2025, № 145/4Д від 21.03.2025 такі конструкції були повернуті на основний склад ТОВ «Строй ЮА» де й зберігаються наданий час.
В постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 викладено правовий висновок про те, що якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між: інтересами боржника та кредитора.
Цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка, у такому випадку, перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.11.2018 у справі № 913/89/18, від 04.12.2018 у справі № 916/65/18, від 03.07.2019 у справі № 917/791/18.
В постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19 січня 2024 року у cправі № 911/2269/22 зроблено правовий висновок про те, що обставини (їх сукупність), що є підставою для застосування неустойки за порушення зобов`язань, її розмір; і обставини (їх сукупність), що є підставою зменшення судом неустойки, у кожних конкретних правовідносинах (справах) мають індивідуальний характер. А тому і розмір неустойки, до якого суд її зменшує, у кожних конкретно взятих правовідносинах (справах) також має індивідуально-оціночний характер, оскільки цей розмір (частина або процент, на які зменшується неустойка), який обумовлюється встановленими та оціненими судом обставинами у конкретних правовідносинах, визначається судом у межах дискреційних повноважень, наданих суду відповідно до положень частини першої, другої статті 233 ГК України та частини третьої статті 551 ЦК України, тобто у межах судового розсуду.
За умови відсутності у замовника будь-яких збитків внаслідок невиконання підрядником ІІ етапу робіт за певною кількість договорів, виникнення обставин під час виконання договору, які підрядник не міг передбачити, а також враховуючи наявність неузгодженості у діях обох сторін, стягнення з підрядника штрафних санкцій у повному розмірі суперечитиме засадам розумності та справедливості та матиме наслідком спотворення дійсного правового призначення штрафних санкцій. Оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання штрафні санкції, у цьому випадку, перетворюються на несправедливо непомірний тягар для відповідача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків позивачем.
Під час вирішення питання про зменшення заявленого розміру штрафних санкцій, судом, зокрема, враховано, що відповідач під час виконання умов договору намагався діяти добросовісно, маючи на меті виконання умов договору та задоволення потреб позивача.
За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду вважає правомірним висновок суду першої інстанції про можливість зменшення розміру нарахованого штрафу з 212 808,29 грн до 10 640,41 грн та визнати обґрунтованим зменшений судом першої інстанції розмір пені з 185 447,22 грн до 9 272,36 грн.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).
Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 276 ГПК України).
Оскільки висновок суду першої інстанції про не затвердження належним чином спірної проектної документації в розумінні приписів постанови КМУ від 29 грудня 2023 року № 1415, як однієї з підстав для зменшення розміру нарахованих штрафних санкцій, не призвів до прийняття цим судом неправильного рішення по суті спору, помилковий висновок суду першої інстанції у цій частині не може бути достатньою підставою скасування оскаржуваного рішення. Адже не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, Центральний апеляційний господарський суд встановив, що доводи скаржників, викладені в апеляційних скаргах, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні. 
У зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування оскаржуваного рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 30.03.2026 у справі № 904/405/26, за наведених скаржниками доводів та в межах апеляційних скарг.

Судові витрати

Відповідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати обох скаржників зі сплати судового збору за подання апеляційних скарг слід залишити за останніми.

Керуючись ст.ст. 129, 240, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні апеляційної скарги Військової частини НОМЕР_1 на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 30.03.2026 у справі № 904/405/26 відмовити.

В задоволенні апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Строй ЮА" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 30.03.2026 у справі № 904/405/26 відмовити. 

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 30.03.2026 у справі № 904/405/26 залишити без змін.

Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржників.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених статтею 287 Господарського процесуального кодексу України.
Повна постанова складена та підписана 25.05.2026.

Головуючий суддя С.В. Вінніков

Суддя Л.В. Андрейчук 

Суддя Г.В. Левшина