ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 червня 2026 р. 	Справа № 480/1325/26	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Русанової В.Б.,
Суддів: Бегунца А.О. , П`янової Я.В. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 26.03.2026 (головуючий суддя І інстанції: Л.М. Опімах) у справі №480/1325/26
за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 
до  Міністерства оборони України треті особи ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_2   
про визнання рішення протиправним, зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі по тексту- ОСОБА_1 ), ОСОБА_2 (далі по тексту - ОСОБА_2 ), ОСОБА_3 (далі по тексту - ОСОБА_3 ), ОСОБА_4 (далі по тексту - ОСОБА_4 ) звернулися з позовом, в якому просили суд:
- визнати протиправним рішення, оформлене витягом з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 11.10.2024 №109/975, про призначення одноразової грошової допомоги матері, дружині та донькам померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, солдата ОСОБА_5 (далі по тексту - ОСОБА_5 ) в розмірі 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому настала смерть, в сумі 2013000,00 грн. у рівних частках кожній;
- зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити одноразову грошову допомогу матері, дружині та донькам як членам сім`ї загиблого ІНФОРМАЦІЯ_3 внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, солдата ОСОБА_5 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28 лютого 2022 року та Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" в розмірі 15 000 000 грн. та здійснити виплату одноразової грошової допомоги з урахуванням проведених виплат.
Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 05.03.2026 позовну заяву залишено без руху. Надано позивачу 10-денний строк для усунення недоліків позовної заяви, шляхом надання заяви про поновлення строку звернення до суду, із зазначенням підстав пропуску строку звернення до суду та надання доказів поважності причин його пропуску.
На виконання вимог ухвали суду, позивачами подано заяву про усунення недоліків позовної заяви, до якої було долучено, зокрема клопотання про поновлення строку звернення до суду.
Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 26.03.2026 повернуто позовну заяву.
Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції, керуючись приписами п.9 ч.4 ст.169 КАС України, виходив з того, що оскільки не встановлено підстав для поновлення строку звернення до суду, позовна заява підлягає поверненню позивачам.
ОСОБА_1 , не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, а також порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила скасувати таку ухвалу, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
В обґрунтування вимог скарги посилається про те, що на виконання вимог суду першої інстанції надано клопотання на обґрунтування причин поважності пропуску строку звернення до суду з позовом, разом з документами, проте викладеним в них фактам не надано судом належної правової оцінки.
Зазначає, що причинами пропуску строку звернення до суду, зокрема було перебування позивачів на території ведення воєнних дій, а також у зв`язку з цим вимушений переїзд та перебування за межами території України.
Крім того, посилається на постанову Верховного Суду від 29.09.2022 у справі №500/1912/22, вважаючи, що судом при поверненні позовної заяви допущено надмірний формалізм в питанні суворого застосування процесуальних строків звернення до суду.
Учасники справи не подали відзиви на апеляційну скаргу.
Згідно ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч.2 ст.312 КАС України апеляційна скарга розглянута судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, матеріали справи, доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до ч.2 ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
Відповідно до ч.1 ст.171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.
Положеннями ч.6 ст.161 КАС України передбачено, що у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.169 КАС України встановлено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
Згідно п.1 ч.4 ст.169 КАС України якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк, позовна заява повертається позивачеві.
Відповідно до п.9 ч.4 ст.169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву (ч.2 ст.123 КАС України).
Отже, чинним законодавством передбачено повернення позовної заяви, якщо у встановлений судом строк позивачем не виконано вимоги ухвали про залишення позовної заяви без руху.
Повернення позовної заяви - це процесуальна дія, яка припиняє розгляд конкретної позовної заяви на стадії відкриття провадження без вирішення спору по суті, у випадку неможливості її розгляду з підстав, які можуть бути усунуті особою, яка звернулася до суду.
В ухвалі про залишення апеляційної скарги без руху суд повинен чітко зазначити недоліки такої позовної заяви та встановити спосіб і строк їх усунення.
Предметом спірних правовідносин є рішення відповідача, оформлене витягом з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 11.10.2024 №109/975. 
Залишаючи позов без руху, суд першої інстанції, зокрема виходив з того, що позивач, звернувшись із позовом 23.02.2026, пропустив шестимісячний строк звернення до суду, передбачений ч.2 ст.122 КАС України, не зазначивши обґрунтувань поважності причин пропуску строку звернення до суду.
На виконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху, позивачами подану заяву про усунення недоліків позовної заяви, до якої долучено, зокрема клопотання про поновлення строку звернення до суду.
В обґрунтування клопотання позивачі зазначили, що не мали об`єктивної можливості на вчасне звернення до суду з позовною заявою, мотивуючи це перебуванням та проживанням останніми на території ведення воєнних дій, що несло загрозу їхньому життю, вимушений переїзд та перебування за межами території України, що унеможливило отримати спірне рішення від 11.10.2024.
Посилаючись на правові позиції Європейського суду з прав людини в певних рішеннях, зазначили, що суворе трактування національним законодавством процесуального права може позбавити заявників права на звернення до суду. 
Крім того, з огляду на правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові в від 29.09.2022 у справі №500/1912/22, зазначили про неможливість допущення судами надмірного формалізму в питанні суворого застосування процесуальних строків звернення до суду.
Надаючи правову оцінку наведеному вище, колегія суддів зазначає наступне.
Так, ч.1 ст.118 КАС України визначено, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Тобто, за змістом вищезазначеної норми КАС України законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й з об`єктивної можливості цієї особи знати про такі факти.
Положеннями ч. ч.1, 2 ст.123 КАС України передбачено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Отже, повернення позовної заяви у зв`язку з пропуском строку звернення до суду може мати місце тільки при встановленні обставин щодо початку перебігу строку звернення до суду, зокрема, обставин, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів; та з`ясування причин пропуску цього строку.
Першочерговим для визначення початку перебігу строку звернення із позовом є обставини за яких позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Наведене вище узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 27.02.2020 у справі №705/2569/19. 
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 22.12.2021 у справі №400/4834/20 день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. 
Судом апеляційної інстанції встановлено, що матеріали справи не містять доказів отримання позивачами оспорюваного рішення відповідача, таких обставин не встановлено і судом першої інстанції.
Так, судом першої інстанції не встановлено належним чином, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, незважаючи на те, що це є першочерговим для визначення початку перебігу строку звернення до суду, передбаченого ч.2 ст.122 КАС України.
При цьому, за відсутності доказів на підтвердження наведеного вище, необґрунтованими є висновки суду першої інстанції про те, що позивачі дізналися про порушення своїх прав саме 11.10.2024, з дати прийняття оспорюваного рішення відповідача.
Верховним Судом в постанові від 23.04.2020 року у справі №813/3756/17 висловлено правову позицію про те, що відсутність належного доказу вручення рішення суб`єктом владних повноважень не може позбавляти особу можливості на ефективний судовий захист, а момент фактичного ознайомлення є відправною точкою для перебігу строку звернення до суду. Надаючи перевагу реальним обставинам, суди зобов`язані застосовувати принцип верховенства права та не допустити надмірного формалізму, який створює перешкоди у доступі до правосуддя.
Враховуючи, що судом першої інстанції не встановлено фактичної дати отримання позивачем оспорюваного рішення, не з`ясовано ці обставини у спосіб передбачений КАС України, а також об`єктивну можливість позивача звернутися до суду щодо його оскарження, колегія суддів вважає, що він дійшов передчасного та необґрунтованого висновку про повернення позовної заяви.
Практика Європейського суду з прав людини, зокрема рішення “Устименко проти України”, вимагає, щоб національні суди не застосовували процесуальні строки як перепону для реалізації права на суд, якщо особа діяла сумлінно та була позбавлена можливості дізнатися про рішення, яке її стосується.
Відповідно до положень ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Верховним Судом у постанові від 28 листопада 2022 року у справі №380/8841/20 зазначено, що відповідно до статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Рішеннями Європейського суду з прав людини визначено, що право на доступ до суду має “застосовуватися на практиці і бути ефективним” (рішення у справі “Белле проти Франції”). Для того щоб право на доступ було ефективним, особа “повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує її права” (рішення у справах “Белле проти Франції” та “Нун`єш Діаш проти Португалії”).
Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення у справі “Жоффр де ля Прадель проти Франції”).
Також, Європейський Суд з прав людини сформував правову позицію, відповідно до якої, встановлення обмежень доступу до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи (справи “Белле проти Франції”, “Ільхан проти Туреччини”, “Пономарьов проти України”, “Щокін проти України” тощо).
У рішеннях від 13.01.2000 у справі “Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії” та від 28.10.1998 у справі “Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії” Європейський Суд з прав людини зазначив про порушення п.1 ст.6 Конвенції, яке виявилося в надто суворому тлумаченні внутрішніми судами процесуальної норми, що позбавило заявників права на доступ до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог.
Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ч.3 ст.312 КАС України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.
Згідно п.4 ч.1 ст.320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, є, зокрема, порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
Таким чином, оскільки висновок суду першої інстанції про наявність підстав для повернення позовної заяви є передчасним та необґрунтованим, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції на підставі ст.320 КАС України підлягає скасуванню, з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
Керуючись ст. ст. 312, 315, 317, 320, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 26.03.2026 у справі №480/1325/26 скасувати.
Адміністративну справу №480/1325/26 направити до Сумського окружного адміністративного суду для продовження розгляду. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя 		В.Б. Русанова 	
Судді	   	А.О. Бегунц   Я.В. П`янова