П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 травня 2026 року
м. Київ
справа № 280/8933/24
провадження № 11-216заі25
Велика Палата Верховного Суду у складі:
головуючого судді Погрібного С. О.
судді-доповідачки Стрелець Т. Г.,
суддів Банаська О. О., Білоконь О. В., Булейко О. Л., Воробйової І. А., Губської О. А., Ємця А. А., Кишакевича Л. Ю., Короля В. В., Кравченка С. І., Мазура М. В., Мартинюк Н. М., Стефанів Н. С., Ткача І. В., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю.,
за участю:
секретаря судового засідання Рожок В. В.,
представника відповідача - Добровольського А. С.,
представника третьої особи - Матієнка О. Б.,
розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Міністерства оборони України та військової частини НОМЕР_1 на рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 11 квітня 2025 року (судді Білак М. В., Желєзний І. В., Загороднюк А. Г., Мацедонська В. Е., Соколов В. М.) у зразковій справі № 280/8933/24 за позовом  ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Міністерство оборони України, про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії та
ВСТАНОВИЛА:
Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування 
1. У вересні 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Єрьоміна В. А. звернулася до Запорізького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, у якому просила:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 стосовно ненарахування та невиплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення, а саме додаткової грошової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час воєнного стану» (далі - Постанова № 168), за період з 25 листопада 2022 року по 24 липня 2024 року за весь час затримки виплати грошового забезпечення у повному обсязі;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення, а саме додаткової грошової винагороди, відповідно до Постанови № 168, за період з 25 листопада 2022 року по 24 липня 2024 року за весь час затримки виплати грошового забезпечення у повному обсязі.
2. На обґрунтування заявлених вимог представниця позивача зазначає, що оскільки у липні 2024 року було здійснено нарахування та виплату позивачу додаткової грошової винагороди, встановленої Постановою № 168 у розмірі, збільшеному до 100 000 грн у розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні у зв`язку з травмою, пов`язаною із захистом Батьківщини, за період з 25 листопада 2022 року по 14 грудня 2023 року, то він [ ОСОБА_1 ] має право на компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення, тобто за період з 25 листопада 2022 року по 24 липня 2024 року.
Додаткова винагорода, встановлена Постановою № 168, є складовою заробітної плати, тож у разі несвоєчасної виплати такої винагороди проводиться її компенсація відповідно до чинного законодавства, а саме Закону України від 19 жовтня 2000 року № 2050-III«Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (далі - Закон № 2050-ІІІ) та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 (далі - Порядок № 159).
Також на обґрунтування позовних вимог представниця позивача посилалась на Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, відповідно до пункту 262 якого в особливий період медичні та інші документи направляються в електронному вигляді до військової частини закладом охорони здоров`я або територіальним центром комплектування та соціальної підтримки. У разі неможливості направлення таких документів у електронному вигляді обов`язок направити документи в паперовому вигляді покладається на заклад охорони здоров`я або територіальний центр комплектування та соціальної підтримки. Порядок направлення медичних та інших документів встановлюється Кабінетом Міністрів України. 
На переконання представниці позивача, у військовослужбовця фактично відсутній обов`язок надавати медичні документи, адже такий обов`язок покладено на заклад охорони здоров`я або територіальний центр комплектування та соціальної підтримки.
Обставини справи, встановлені Касаційним адміністративним судом у складі Верховного Суду
3.  ОСОБА_1 27 квітня 2022 року прибув із ІНФОРМАЦІЯ_1 до військової частини НОМЕР_1 з метою забезпечення національної безпеки і оборони України, готовності Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань до адекватних (випереджувальних) дій на різкі зміни в оперативній обстановці. З 27 квітня 2022 року зарахований на службу до військової частини НОМЕР_1 .
4. 25 листопада 2022 року старший матрос ОСОБА_1 отримав мінно-вибухову травму, вогнепальний перелом кісток нижньої третини правої гомілки, вогнепальне осколкове поранення м`яких тканин лівої нижньої кінцівки з наявністю сторонніх тіл (металевих уламків).
5. Наказом т. в. о. командира військової частини НОМЕР_1 від 25 листопада 2022 року № 329 вважати старшого матроса ОСОБА_1 , старшого навідника кулеметного відділення взводу вогневої підтримки 2 роти морської піхоти військової частини НОМЕР_1 , таким, що з 25 листопада 2022 року вибув на лікування у зв`язку з пораненням. 
6. Відповідно до довідки військової частини НОМЕР_1 від 24 листопада 2023 року про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) отримане ОСОБА_1 поранення пов`язане із захистом Батьківщини.
7. Випискою з медичної картки стаціонарного хворого, виданою Комунальним некомерційним підприємством «Міська клінічна лікарня № 4», підтверджено, що ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні з 26 по 29 листопада 2022 року.
8. 29 листопада 2022 року госпіталізований у травматологічне відділення Третьої Черкаської міської лікарні швидкої медичної допомоги для подальшого лікування.
9. Відповідно до довідки № 142/2 військово-лікарської комісії Третьої Черкаської міської лікарні швидкої медичної допомоги за наслідками проведеного 28 листопада 2022 року медичного огляду встановлено, що травма пов`язана з проходженням військової служби; військовослужбовець потребує відпустки за станом здоров`я на тридцять календарних днів.
10. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 28 грудня 2022 року № 362 старший матрос ОСОБА_1 вибув у відпустку за станом здоров`я строком на 30 діб з 27 грудня 2022 року по 27 січня 2023 року.
11. 30 січня 2023 року ОСОБА_1 по направленню з військової частини госпіталізований у травматологічне відділення Третьої Черкаської міської лікарні швидкої медичної допомоги, звідки виписаний 06 березня 2023 року для подальшого направлення в Комунальний заклад Львівської обласної ради «Львівський обласний госпіталь ветеранів війн та репресованих імені Юрія Липи».
12. Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 07 лютого 2023 року № 25-РС старший матрос ОСОБА_1 увільнений від займаної посади та зарахований у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 .
13. У період з 09 березня по 14 грудня 2023 року ОСОБА_1 перебував на лікуванні в Ризькій східній клінічній університетській лікарні (а. с. 17, 18).
14. Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 17 грудня 2023 року № 351 ОСОБА_1 вважався таким, що прибув та приступив до виконання службових обов`язків з лікування (Литва) із 17 грудня 2023 року.
15. Згідно з проведеним 25 грудня 2023 року військово-лікарською комісією військової частини НОМЕР_3 медичним оглядом (довідка № 273) ОСОБА_1 потребує відпустки для лікування у зв`язку з пораненням на 30 календарних днів.
16. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 25 грудня 2023 року № 359 старший матрос ОСОБА_1 вважався таким, що вибуває у військову частину НОМЕР_3 ( АДРЕСА_1 ) з 25 грудня 2023 року та у відпустку за станом здоров`я на 30 діб з 25 грудня 2023 року по 23 січня 2024 року.
17. Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 25 січня 2024 року № 25 ОСОБА_1 вважався таким, що прибув з відпустки за станом здоров`я з 25 січня 2024 року та приступив до виконання службових обов`язків, а також вибув у військову частину НОМЕР_4 ( АДРЕСА_2 ) на проходження військово-лікарської комісії.
18. Наказом командира військової частини НОМЕР_5 від 18 лютого 2024 року № 49 старший матрос ОСОБА_1 вважався таким, що прибув з військової частини НОМЕР_4 та приступив до виконання службових обов`язків за посадою.
19. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 04 квітня 2024 року № 95 ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас за підпунктом «б» (за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку або про непридатність до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців) пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-XII). 
20. У відповідь на звернення адвоката позивача - Мандрика В. В. військова частина НОМЕР_1 у листі від 13 липня 2024 року повідомила, що все належне грошове забезпечення за період лікування ОСОБА_1 у клініці « Гайлезерс » міста Риги буде донараховано та виплачено у липні 2024 року згідно з наданими документами, на підставі яких було видано наказ про доплату додаткової винагороди, премії та надбавок.
21. На виконання вимог ухвали Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду представниця позивача надала копію виписки по картці / рахунку ОСОБА_1 , відповідно до якої 06 грудня 2022 року на його картку зараховано грошове забезпечення від військової частини НОМЕР_1 в сумі 18 471,91 грн; 16 грудня 2022 року - 87 008,33 грн; 22 грудня 2022 року - 4 448,39 грн; 28 грудня 2022 року - 17 068,48 грн; 30 грудня 2022 року - 591 грн; 12 січня 2023 року - 18 517,25 грн; 20 січня 2023 року - 98 500 грн; 10 лютого 2023 року - 17 068,48 грн; 20 лютого 2023 року - 89 603,22 грн; 08 березня 2023 року - 26 011,50 грн; 14 квітня 2023 року - 26 011,50 грн; 10 травня 2023 року - 11 707,02 грн; 13 червня 2023 року - 768,30 грн; 11 липня 2023 року - 768,30 грн; 19 серпня 2023 року - 768,30 грн; 12 вересня 2023 року - 768,30 грн; 16 жовтня 2023 року - 768,30 грн; 17 листопада 2023 року - 768,30 грн; 13 грудня 2023 року - 768,30 грн; 24 січня 2024 року - 768,30 грн; 14 лютого 2024 року - 768,30 грн; 08 березня 2024 року - 768,30 грн; 10 квітня 2024 року - 768,30 грн; 19 квітня 2024 року - 86 807,43 грн; 24 липня 2024 року - 1 158 373,70 грн.
22. Міністерство оборони України на виконання вимог ухвали Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду надало копії наказів про грошове забезпечення старшого матроса ОСОБА_1 .
23. Так, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 05 грудня 2022 року № 388 зобов`язано виплатити додаткову винагороду в розмірі 100 000 грн військовослужбовцям, які перебувають на стаціонарному лікуванні у зв`язку з пораненням, зокрема ОСОБА_1 за період з 25 по 30 листопада 2022 року;
наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 06 січня 2023 року № 11 зобов`язано виплатити військовослужбовцю ОСОБА_1 додаткову винагороду в розмірі 100 000 грн за перебування на стаціонарному лікуванні у зв`язку з пораненням за період з 01 по 31 грудня 2022 року;
наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 04 лютого 2023 року № 62 зобов`язано виплатити військовослужбовцю ОСОБА_1 додаткову винагороду в розмірі 100 000 грн за перебування на стаціонарному лікуванні у зв`язку з пораненням та у відпустці за станом здоров`я за період з 01 по 31 січня 2023 року;
наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 16 квітня 2024 року № 437 внесено зміни до наказів від 10 квітня 2023 року № 195, від 12 травня 2023 року № 272, від 04 червня 2023 року № 353, від 10 липня 2023 року № 490, від 10 квітня 2023 року № 195, а саме додано пункт та виплачено старшому матросу ОСОБА_1 додаткову винагороду в розмірі 100 000 грн в розрахунку часу безперервного перебування на стаціонарному лікуванні у закладах охорони здоров`я (з урахуванням часу переміщення з одного лікарняного закладу до іншого) та часу перебування у відпустці у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновками (постановами) військово-лікарської комісії у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, за періоди з 09 по 31 березня, з 01 по 30 квітня, з 01 по 31 травня, з 01 по 30 червня, з 01 по 31 липня, з 01 по 31 серпня, з 01 по 30 вересня, з 01 по 31 жовтня, з 01 по 30 листопада, з 01 по 14 грудня 2023 року.
Рух позовної заяви та короткий зміст рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду 
24. Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 30 вересня 2024 року відкрито провадження в цій справі.
До Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду в порядку статті 290 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) надійшло подання судді Запорізького окружного адміністративного суду про розгляд Верховним Судом цієї типової справи як зразкової.
Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду ухвалою від 02 грудня 2024 року відкрив провадження у зразковій адміністративній справі № 280/8933/24 за позовом  ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.
25. Рішенням від 11 квітня 2025 року, ухваленим за результатами розгляду зразкової справи № 280/8933/24, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду позов ОСОБА_1 задовольнив.
Визнав протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 стосовно нарахування та виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення, а саме додаткової грошової винагороди, встановленої Постановою № 168, за весь час затримки виплати грошового забезпечення у повному обсязі за період з 25 листопада 2022 року по дату виплати.
Зобов`язав військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення, а саме додаткової грошової винагороди відповідно до Постанови № 168, за весь час затримки виплати грошового забезпечення у повному обсязі за період з 25 листопада 2022 року по дату виплати.
26. Задовольняючи позов, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду виснував, що додаткова винагорода, установлена Постановою № 168 на період дії воєнного стану у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, за час перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого або перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення, є додатковим видом грошового забезпечення військовослужбовців та входить до складу їх грошового забезпечення. Відповідно, в розумінні вимог Закону № 2050-III та Порядку № 159 такий додатковий вид грошового забезпечення є грошовим доходом, який вони одержують на території України і який не має разового характеру, а порушення строку його виплати є підставою для нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів.
Короткий зміст та обґрунтування вимог, наведених Міністерством оборони України в апеляційній скарзі
27. Не погодившись із зазначеним рішенням, 09 травня 2025 року Міністерство оборони України подало апеляційну скаргу, на обґрунтування якої зазначило, що суд першої інстанції не в повному обсязі дослідив усі обставини справи та наявні докази у справі, чим порушив норми матеріального права. У зв`язку із цим просить скасувати рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 11 квітня 2025 року та ухвалити нове рішення - про відмову в задоволенні позову у повному обсязі.
На обґрунтування апеляційної скарги представник Міністерства оборони України зазначає, що одним із видів додаткової винагороди на період дії воєнного стану є додаткова винагород військовослужбовцям, які у зв`язку з пораненням перебувають на стаціонарному лікуванні в закладі охорони здоров`я або у відпустці для лікування після тяжкого поранення. Зазначена винагорода повинна здійснюватися упродовж цього часу - за весь час (періоди) перебування на такому лікуванні або у відпустці.
Згідно з пунктом 14 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07 серпня 2018 року № 260 (далі - Порядок № 260), грошове забезпечення, не виплачене своєчасно або виплачене в меншому, ніж належало, розмірі, виплачується за весь період, протягом якого військовослужбовець мав право на нього. Зі змісту статті 2 Закону № 2050-ІІІ випливає, що право на компенсацію частини доходів громадянина пов`язується з настанням такого юридичного факту (події), як невиплата грошового доходу у встановлені строки його виплати.
Однак, на переконання Міністерства оборони України, суд першої інстанції допустив помилку, зарахувавши додаткову винагороду під час дії воєнного стану не до разового виду виплати, а до постійного виду виплати. Проте вона є разовою виплатою і не може виплачуватися постійно. Така допомога виплачується тимчасово і тільки на підставі відповідних документів, що підтверджують наявні факти для її виплати. Оскільки вказана виплата має разовий характер, на неї не повинен поширюватися строк щодо нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів.
Короткий зміст та обґрунтування вимог, наведених військовою частиною НОМЕР_1 в апеляційній скарзі
28. 12 травня 2025 року військова частина НОМЕР_1 також подала до Великої Палати Верховного Суду апеляційну скаргу на рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 11 квітня 2025 року у зразковій справі № 280/8933/24.
Вважає, що оскаржуване рішення винесено з неправильним застосуванням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи і ухвалення незаконного рішення, та просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, представник відповідача, серед іншого, зазначає, що відмінність правової природи додаткової винагороди насамперед полягає в тому, що спірна додаткова винагорода не є складовою грошового забезпечення військовослужбовців в силу статті 9 Закону України від 20 грудня 1991 року№ 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-ХІІ), а є окремим спеціалізованим видом виплат у розумінні статті 92 того ж Закону, хоча й пов`язана з військовою службою, характеризується тим, що її виплата здійснюється тільки за певних умов: запровадження і дія воєнного стану; прийняття безпосередньої участі у бойових діях, під час дії правового режиму воєнного стану; отримання поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини, внаслідок участі у бойових діях; на відміну від грошового забезпечення, підставою припинення виплат додаткової винагороди є скасування правового режиму воєнного стану, а не припинення трудових (службових) відносин. Також однією з важливих відмінностей правової природи спірної додаткової винагороди є те, що на неї не поширюється дія Закону України від 03 липня 1991 року № 1282-XII «Про індексацію грошових доходів населення» (далі - Закон №1282-XII).
Представник відповідача доводить, що хоч споріднені за своєю спрямованістю, характером і сферою регулювання закони № 1282-XII та № 2050-ІІІ і містять тотожні об`єкти застосування - грошове забезпечення, проте оскільки додаткова винагорода військовослужбовцям на період воєнного стану не віднесена законодавцем до грошового забезпечення і виплат, які за своїм характером і критеріями мають постійний характер, підстав для застосування судом Закону № 2050-III немає.
Представник відповідача також доводить неможливість застосування до спірних правовідносин норм Порядку № 260 як обґрунтування належності додаткової винагороди на період воєнного стану до грошового забезпечення, оскільки цей Порядок суперечить нормі Закону № 2011-XII.
Так, абзац шістнадцятий пункту 2 розділу І Порядку № 260 відносить додаткову винагороду до одноразових видів грошового забезпечення, а отже, при дотриманні норм Закону № 2050-ІІІ щодо поширення його дії на грошове забезпечення, яке не є разовим, підстав для його застосування до спірних правовідносин немає. Також абзац шістнадцятий пункту 2 розділу І Порядку № 260 після слів «та кіберзахисту» доповнений словами «а також додаткова винагорода на період дії воєнного стану» наказом Міністерства оборони України від 25 січня 2023 року № 44 (набув чинності 31 січня 2023 року). Чітке законодавче відокремлення грошового забезпечення від додаткової винагороди на період дії воєнного стану відбулось 30 червня 2023 року при набутті чинності Законом України від 28 червня 2023 року № 3161-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо окремих питань, пов`язаних із проходженням військової служби під час дії воєнного стану», яким внесено зміни до Закону № 2011-XII та доповнено його статтею 92. 
На думку представника відповідача, аналіз Закону № 2011-XII, Постанови № 168 та Закону № 2050-III свідчить про те, що військовослужбовці Збройних Сил України мають у цьому випадку рівні права на отримання компенсації за несвоєчасну виплату грошового забезпечення, як і цивільна частина населення України в частині виплати заробітної плати. Інших компенсаційних за своїм змістом і характером виплат, окрім грошової компенсації за невикористані відпустки та неотриманого речового майна, для військовослужбовців не передбачено.
Окрім того, стверджує про відсутність протиправної бездіяльності військової частини НОМЕР_1 , оскільки у відповідача не виникало обов`язку щодо виплати позивачу додаткової винагороди без відповідних медичних документів, які видаються закладами охорони здоров`я. При цьому як у військовослужбовця немає обов`язку щодо направлення документів до військової частини, які підтверджують його перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок отриманого поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, так і немає обов`язку у військової частини витребувати такі документи від лікувального закладу. А тому вини військової частини НОМЕР_1 за відсутність у її розпорядженні документів про перебування на стаціонарному лікуванні позивача немає. 
Позиція учасників справи щодо апеляційних скарг
29. Відзиви від інших учасників справи на апеляційні скарги не надходили, що не перешкоджає розгляду справи № 280/8933/24 за апеляційними скаргами Міністерства оборони України та військової частини НОМЕР_1 на рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 11 квітня 2025 року. 
Рух апеляційної скарги
30. За результатом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Великої Палати Верховного Суду 09 травня 2025 року доповідачем по справі визначено суддю Шевцову Н. В.
Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 04 червня 2025 року відкрила апеляційне провадження за апеляційними скаргами Міністерства оборони України та військової частини НОМЕР_1 на рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 11 квітня 2025 року у зразковій справі № 280/8933/24.
Ухвалою від 17 липня 2025 рокуВелика Палата Верховного Суду призначила зразкову справу № 280/8933/24 до апеляційного розгляду в судовому засіданні на 11 годину 11 вересня 2025 року.
Чергове судове засідання призначено на 10 годину 07 травня 2026 року.
31. У зв`язку із достроковим припиненням повноважень судді Великої Палати Верховного Суду Шевцової Н. В. відповідно до розпорядження т. в. о. керівника Апарату Верховного Суду від 02 березня 2026 року № 1/0/30-26 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи, за результатом якого суддею-доповідачем призначено Стрелець Т. Г.
Дата та час розгляду справи, у зв`язку з призначенням нового судді-доповідача, не змінювались.
Позиція учасників судового засідання
32. У судовому засіданні представники відповідача та третьої особи підтримали аргументи апеляційних скарг та просили суд задовольнити їх вимоги.
ПОЗИЦІЯ ВЕЛИКОЇ ПАЛАТИ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Релевантні джерела права й акти їх застосування. Оцінка висновків суду, рішення якого переглядається, та аргументів учасників справи
33. Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною другою вказаної статті визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною першою статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
34. Предметом спору у цій справі є наявність у позивача права на отримання компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати додаткової винагороди військовослужбовцю на період дії воєнного стану у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, за час перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення.
35. Правове регулювання компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати визначене Законом № 2050-III.
Відповідно до змісту статті 1 цього Закону підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Зміст цієї норми свідчить, що право на компенсацію частини доходів у громадянина пов`язується з настанням такого юридичного факту (події), як невиплата грошового доходу у встановлені строки його виплати.
36. Статтею 2 Закону № 2050-ІІІ установлено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру:
- пенсії або щомісячне довічне грошове утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством);
- соціальні виплати;
- стипендії;
- заробітна плата (грошове забезпечення);
- сума індексації грошових доходів громадян;
- суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;
- суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника.
37. З метою реалізації Закону № 2050-ІІІ Кабінет Міністрів України постановою від 21 лютого 2001 року № 159 «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати» затвердив відповідний Порядок.
Згідно з нормою пункту 3 Порядку № 159 компенсації підлягають грошові доходи, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру:
- пенсії або щомісячне довічне грошове утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством);
- соціальні виплати (допомога сім`ям з дітьми, державна соціальна допомога особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю, допомога по безробіттю, матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, матеріальна допомога по безробіттю, допомога по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною), допомога по вагітності та пологах, щомісячна грошова сума в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, страхові виплати дитині, яка народилася з інвалідністю внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності, тощо);
- стипендії;
- заробітна плата (грошове забезпечення);
- сума індексації грошових доходів громадян;
- суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;
- суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника.
Таким чином, Порядок № 159 порівняно із Законом № 2050-III деталізував види соціальних виплат як доходів громадян.
38. У контексті спірних правовідносин та видів грошових доходів, які підлягають компенсації відповідно до наведених нормативно-правових актів, варто виділити заробітну плату (грошове забезпечення) та зазначити, що це схожі за функцією виплати (винагорода за службу / роботу), але різні за юридичною природою.
Так, заробітна плата регулюється нормами Кодексу законів про працю України та Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці». 
Вона є винагородою, обчисленою у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу згідно з трудовим договором.
У свою чергу, грошове забезпечення регулюється спеціальним законодавством, зокрема нормами Закону № 2011-ХІІ, профільними постановами Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства оборони України. Це не оплата за «роботу» в класичному розумінні, а засіб стимулювання та забезпечення життєдіяльності особи, яка виконує державну функцію з оборони країни.
39. Необхідно зазначити, що у практиці суду касаційної інстанції сформувався усталений підхід, за якого однією з умов для порушення особою питання про виплату їй компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати є проведення з нею повного розрахунку (тобто хоча і не своєчасне, але фактичне отримання тих доходів, про компенсацію втрати частини яких просить особа). 
До прикладу, у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 11 серпня 2023 року у справі № 380/103/22 зазначено, що виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу. Оскільки суб`єкт владних повноважень не здійснив виплату доходу, компенсація втрати частини якого була предметом спору у цій справі, то пред`явлені позовні вимоги є передчасними.
40. Підсумовуючи, Велика Палата Верховного Суду висновує, що особа має право на компенсацію втрати частини доходів, визначену Законом № 2050-ІІІ, за сукупності таких умов:
1) строки виплати доходів порушено щонайменше на один місяць
2) такий дохід повинен мати систематичний, а не разовий характер; 
3) дохід, про компенсацію втрати частини якого просить особа, має бути нею фактично отриманий.
Водночас не виключається пред`явлення в межах одного провадження як вимог про стягнення нарахованого, проте не виплаченого доходу, так і вимог про стягнення відповідної компенсації.
41. Вирішуючи питання компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, насамперед необхідно з`ясувати, на який саме вид доходу провадиться така компенсація. 
42. Конституційний Суд України у Рішенні від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України виходив з того, що винагорода за виконану працівником роботу є джерелом його існування та має забезпечувати для нього достатній, гідний життєвий рівень. Це визначає обов`язок держави створювати належні умови для реалізації громадянами права на працю, оптимізації балансу інтересів сторін трудових відносин, зокрема, шляхом державного регулювання оплати праці.
43. За висновком Конституційного Суду України, кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.
44. Отже, положення Закону № 2050-III та Порядку № 159 вказують на те, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, зокрема, мають компенсаторний характер, спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи та пов`язані з інфляційними процесами і зростанням споживчих цін на товари та послуги.
45. Відповідно до статті 3 Закону № 2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується дохід, до уваги не береться).
46. Так, в абзаці першому частини другої статті 2 Закону № 2050-III законодавець визначив одним із видів доходів, за порушення строків виплати якого передбачає компенсацію громадянам втрати частини доходів, - заробітну плату (грошове забезпечення).
Отже, в контексті спірних правовідносин, для їх правильного вирішення, суду, зокрема, але не виключно потрібно дати відповідь на питання, чи є наведена додаткова винагорода військовослужбовцю складовою його грошового забезпечення.
47. Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон № 2011-XII, який установлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Статтею 9 Закону № 2011-XII урегульовано питання грошового забезпечення військовослужбовців.
Так, відповідно до частин першої - четвертої вказаної статті держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
До складу грошового забезпечення входять:
- посадовий оклад, оклад за військовим званням;
- щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);
- одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинне забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
48. Постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», окрім тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців та розмірів надбавки за вислугу років, також затверджено додаткові види грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу.
Пунктом 2 цієї постанови установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
49. Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам визначає Порядок № 260.
Пунктом 2 розділу І Порядку № 260 встановлено, що грошове забезпечення включає:
- щомісячні основні види грошового забезпечення;
- щомісячні додаткові види грошового забезпечення;
- одноразові додаткові види грошового забезпечення.
До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать:
- посадовий оклад;
- оклад за військовим званням;
-  надбавка за вислугу років.
До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать:
- підвищення посадового окладу;
- надбавки;
- доплати;
- винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту;
- премія.
До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать:
- винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту), а також додаткова винагорода на період дії воєнного стану;
- допомоги.
50. Законом України від 28 червня 2023 року № 3161-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо окремих питань, пов`язаних із проходженням військової служби під час дії воєнного стану» доповнено Закон № 2011-XII статтею 92, відповідно до якої на період дії воєнного стану (особливого періоду) військовослужбовцям щомісячно виплачується додаткова винагорода на умовах, у розмірах та в порядку, встановлених Кабінетом Міністрів України.
51. На виконання указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію» Кабінет Міністрів України 28 лютого 2022 року Постановою № 168 установив, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30 000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень у розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100 000 гривень у розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
52. Згідно зі статтею 9 Закону № 2011-XII, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та Постановою № 168 наказом Міністерства оборони України від 25 січня 2023 року № 44 затверджено зміни до Порядку № 260, а саме доповнено його новим розділом XXXIV, який врегульовує питання виплати додаткової винагороди на період дії воєнного стану (застосовується з 01 лютого 2023 року).
Відповідно до пункту 10 розділу XXXIV Порядку № 260 у період дії воєнного стану до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень також включаються військовослужбовці, які, зокрема, у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), - з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.
53. Отже, одним із видів додаткової винагороди на період дії воєнного стану є додаткова винагорода військовослужбовцям, які у зв`язку з пораненням перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я або у відпустці для лікування після тяжкого поранення.
Зміст наведених положень Закону № 2011-XII, Постанови № 168 та Порядку № 260 дає можливість зрозуміти, що додаткова винагорода військовослужбовцям, які у зв`язку з пораненням перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я або у відпустці для лікування після тяжкого поранення, як вид доходу (виплат) військовослужбовцям є частиною їх грошового забезпечення.
Щодо характеру додаткової винагороди військовослужбовцям за критерієм систематичності (разового / постійного характеру) її виплати
54. Важливо зазначити, що в розумінні норми частини другої статті 2 Закону № 2050-ІІІ як дохід у цьому Законі слід розуміти не будь-які грошові доходи громадян, а ті, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру.
Отже, норми Закону № 2050-ІІІ пов`язують можливість компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, з одержанням таких доходів на території України і з тим, що вони не мають разового характеру. 
Оскільки в межах розгляду цієї справи не ставиться під сумнів обставина виплати військовослужбовцю вказаної додаткової грошової винагороди саме на території України, то суду необхідно відповісти на питання систематичності (разового / постійного характеру) її виплати.
55. Як уже зазначалось Великою Палатою Верховного Суду у цій постанові, грошове забезпечення військовослужбовця складається з:
- щомісячних основних видів (посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років), 
- щомісячних додаткових видів (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії), 
- одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Так, у пункті 2 розділу І Порядку № 260 чітко зазначено, що додаткова винагорода на період дії воєнного стану є саме одноразовим додатковим видом грошового забезпечення.
У свою чергу, одним із видів додаткової винагороди на період дії воєнного стану є додаткова винагорода військовослужбовцям, які у зв`язку з пораненням перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я або у відпустці для лікування після тяжкого поранення.
Таким чином, додаткова грошова винагорода, у зв`язку із несвоєчасністю виплати якої позивач звернувся до суду із цим позовом та вважає, що військова частина НОМЕР_1 має нарахувати та виплатити йому компенсацію втрати частини доходів, відноситься до одноразового додаткового виду грошового забезпечення. 
Норми права, які регулюють спірні правовідносини, не викликають сумніву щодо розуміння характеру такої винагороди, як одноразового, а не регулярного / постійного / періодичного доходу, за критерієм систематичності її виплати.
56. Разом із цим, Велика Палата Верховного Суду вважає за доречне зазначити, що законодавець розрізняє винагороди, які мають постійний характер, тобто такі, що є загальними і не залежать від конкретних обставин об`єктивної дійсності чи особистих характеристик військовослужбовця, та одноразові винагороди, пов`язані з певними особливостями бойових завдань (виконаної військовослужбовцем роботи; територією, на якій такі завдання / робота виконувались, тощо), фізичним станом військовослужбовця.
Вочевидь, призначення та виплата додаткової винагороди на період дії воєнного стану у зв`язку з пораненням відбувається за настання особливого та єдиного юридичного факту - поранення під час захисту Батьківщини, що надалі зумовлює лікування, яке своєю тривалістю може відрізнятися залежно від тяжкості поранення. 
57. Водночас та обставина, що лікування може тривати протягом певного періоду часу і за весь цей період військовослужбовець має право отримати додаткову винагороду, не змінює одноразовий характер цієї виплати, яка пов`язана з одним юридичним фактом - пораненням, а здійснення такої виплати декількома платежами протягом кількох місяців поспіль свідчить лише про виплату одного і того ж разового доходу (додаткової винагороди) частинами. Така виплата відбувається до вичерпання юридичного факту поранення військовослужбовця внаслідок закінчення його лікування / звільнення у запас тощо.
58. Велика Палата Верховного Суду нагадує, що предметом цього спору є не стягнення самої додаткової винагороди, що підлягає виплаті особам, які беруть безпосередню участь у бойових діях чи у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я чи у відпустці для лікування, а винятково корегування такої виплати на індекс інфляції (індекс споживчих цін), що згідно з чинним законодавством допускається лише в частині тих доходів, які не мають разового характеру.
Оскільки пунктом 2 розділу І Порядку № 260 чітко визначено, що виплачена позивачу додаткова грошова винагорода має одноразовий характер, то немає підстав для застосування у цій справі приписів Закону № 2050-ІІІ та стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку з несвоєчасною виплатою відповідної додаткової винагороди.
Узагальнені висновки Великої Палати Верховного Суду
59. Додаткова винагорода, встановлена Постановою № 168 на період дії воєнного стану у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, за час перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення, є різновидом одноразового додаткового грошового забезпечення військовослужбовця, тобто є доходом, що має разовий характер, у зв`язку із чим приписи Закону № 2050-III на спірні правовідносини не поширюються, а компенсація втрати частини таких доходів у разі затримки їх виплати стягненню не підлягає.
Висновки за результатами розгляду апеляційних скарг
60. Згідно із частиною першою статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення згідно з пунктом 4 частини першої статті 317 КАС України є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Оскільки за висновками, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у цій постанові, компенсація втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати не застосовується до такого доходу,встановленого Постановою № 168, як додаткова винагорода, на період дії воєнного стану у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, за час перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних) або перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду зробив помилковий висновок про наявність підстав для задоволення позову у цій справі.
З огляду на викладене апеляційні скарги Міністерства оборони України та військової частини НОМЕР_1 підлягають задоволенню, а оскаржуване судове рішення - скасуванню з ухваленням нового рішення - про відмову в задоволенні вимог позову.
Висновки щодо розподілу судових витрат
61. Згідно із частиною шостою статті 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до частини другої статті 139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.
Оскільки судове рішення ухвалено на користь суб`єкта владних повноважень, яким не понесено витрат, пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертизи, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 139, 266, 308, 310, 315, 317, 322, 325 КАС України, Велика Палата Верховного Суду

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги Міністерства оборони України та Військової частини НОМЕР_1 задовольнити.
Рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 11 квітня 2025 року у зразковій справі № 280/8933/24 скасувати.
Ухвалити нове рішення.
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Міністерство оборони України, про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Головуючий  С. О. Погрібний
Суддя-доповідачка Т. Г. Стрелець
Судді  О. О. Банасько С. І. Кравченко
О. В. Білоконь М. В. Мазур
О. Л. Булейко Н. М. Мартинюк
І. А. Воробйова Н. С. Стефанів
О. А. Губська І. В. Ткач
А. А. Ємець О. С. Ткачук
Л. Ю. Кишакевич В. Ю. Уркевич
В. В. Король