Справа № 302/1200/25

П О С Т А Н О В А
Іменем України

29 травня 2026 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:
головуючого: судді Джуги С.Д.,
суддів: Собослоя Г.Г., Мацунича М.В., 
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Царенко Ольга Іванівна, на рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 14 листопада 2025 року у складі судді Пухальського С. В., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини,-
в с т а н о в и в :

У серпні 2025 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини.
Позов вмотивовано тим, що позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 13 грудня 2022 року до 23 серпня 2025 року. Від цього шлюбу у сторін народилася дитина – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спільне проживання та ведення між сторонами господарства припинено.
Після розірвання шлюбу відповідач не надає належної матеріальної допомоги на утримання доньки, не бере участі у забезпеченні її повсякденних потреб, не цікавиться її фізичним і духовним розвитком та фактично самоусунувся від виконання батьківських обов`язків.
Позивачка самостійно доглядає за дитиною, забезпечує її харчування, лікування, одяг, а також несе витрати на оплату комунальних послуг і проживання. З огляду на відсутність будь-якої фінансової участі відповідача, забезпечення потреб малолітньої дитини є для неї обтяжливим без сторонньої допомоги. За таких обставин позивачка змушена звернутися до суду з метою захисту прав та інтересів дитини.
Враховуючи викладене, позивачка просила стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітньої дитини у твердій грошовій сумі 4 000,00 грн. щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також витрати на правничу допомогу в розмірі 9 084,00 грн.
Рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 14 листопада 2025 року позовні вимоги задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 3300,00 грн. (три тисячі триста гривень) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22 серпня 2025 року та до досягнення дитиною повноліття.
В іншій частині вимог – відмовлено. Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн (три тисячі гривень).
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 999,24 грн. (дев`ятсот дев`яносто дев`ять гривень та 24 копійки).
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Царенко Ольга Іванівна просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 частково, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права та неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи. 
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що у відповідача є на утриманні ще два неповнолітніх сина, які проживають з ним та знаходяться на його утриманні, у зв`язку із тим, що їх мати померла. Вказує, що законодавець встановив мінімальну суму достатню для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку дитини віком до 6 років у сумі 2563 гривень. Відповідач по мірі можливості належним чином виконує свої батьківські обов`язки, та самостійно переводить грошові кошти, а саме аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Суд першої інстанції, здійснюючи самостійний підрахунок сплачених відповідачем аліментів за період з жовтня 2024 року по вересень 2025 року, дійшов висновку про наявність у відповідача реальної можливості сплачувати аліменти у твердій грошовій сумі не менш як 3 300–3 500 грн. щомісячно. Водночас такий висновок ґрунтується виключно на загальній сумі коштів, перерахованих за вказаний період, без належного аналізу динаміки та обставин здійснення окремих платежів, а також без урахування змін у матеріальному становищі відповідача протягом зазначеного часу. Судом першої інстанції не було взято до уваги, що відповідач здійснював перекази на користь позивачки як у національній, так і в іноземній валюті, що за своїм характером були разовими та не свідчать про стабільність і регулярність доходів відповідача. Такі платежі мали епізодичний характер та не можуть автоматично розцінюватися як підтвердження постійної платоспроможності відповідача на відповідному рівні. Суд першої інстанції, ухвалюючи судове рішення в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу, не звернув належної уваги на істотні порушення вимог процесуального закону щодо підтвердження складу та розміру таких витрат. Зокрема, позивач ОСОБА_2 та її представник – адвокат Керита М. В., не надали суду договір про надання правової допомоги. Відсутність в матеріалах справи договору про надання правової допомоги унеможливлює перевірку судом обґрунтованості заявлених до стягнення витрат, їх співмірності складності справи, часу, витраченого адвокатом, та фактичного обсягу наданих правничих послуг. 
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача Керита М.В. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.
Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. 
З огляду на те, що зазначений спір є малозначний, а тому дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи. 
Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Матеріалами справи встановлено, що з 13 грудня 2022 року позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 23.07.2025 у справі № 302/670/2 (а.с.7,8).
Від даного шлюбу у сторін народилася дитина – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Дитина сторін проживає разом з позивачкою.
У відповідача на утриманні є ще два неповнолітніх сина: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії НОМЕР_1 та серії НОМЕР_2 (а.с.84,85).
Мати неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 – ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , підтвердженням чого є копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 (а.с.86).
Ст.51 Конституції України та ст.180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ст. 8 Закону України від «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідно зі ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.
Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. 
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Згідно зі ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» встановлено з 1 січня 2025 року прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років - 2563 гривень. 
Згідно зі ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» встановлено з 1 січня 2026 року прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років – 2817 гривень. 
Згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч.1 ст.184 СК України).
Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7,8 ст.7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.
Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку.
Колегія суддів наголошує, що здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дітей (ст.155 СК України).
Європейський суд з прав людини у рішенні від 07.12.2006 у справі «Хант проти України» (Hunt v. Ukraine) (Заява № 31111/04) вказав на те, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дітей, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (п. 54).
Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.
Обов`язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов`язання батьків, яке виникає з моменту народження дітей і зберігається до досягнення ними повноліття.
Задовольняючи частково позов та визначаючи розмір аліментів на утримання дитини сторін – ОСОБА_3 у сумі 3300,00 грн. щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд першої інстанції врахував інтереси дитини та вищезазначені вимоги закону. 
Дитина сторін проживає разом із матір`ю, відтак саме на неї лягає основний тягар по утриманню та вихованню дитини.
Визначений розмір аліментів відповідає загальним засадам сімейних відносин - справедливості, розумності, моральності та спрямований на захист інтересів дитини.
З наданих в суді першої інстанції представником відповідача платіжних документів вбачається, що відповідач ОСОБА_1 , за період з жовтня 2024 року по вересень 2025 року перерахував на користь позивачки грошові кошти в загальному розмірі близько 34 600,00 грн., що свідчить про наявність у відповідача реальної можливості сплачувати аліменти на утримання дитини у визначеному судом розмірі.
Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не враховано той факт, що у відповідача ще є два неповнолітніх сина, які проживають з ним та знаходяться на його утриманні, у зв`язку із тим, що їх мати померла, а тому він неспроможній сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, не може бути взято до уваги, оскільки дана обставина не звільняє його від обов`язку, як батька, щодо належного забезпечення утримання всіх дітей нарівні. Колегія суддів звертає увагу на те, що батьки не мають компенсувати зменшення виплат на одну дитину за рахунок іншої, адже кожна дитина має безумовне право на належне матеріальне забезпечення. 
Апелянт є молодою працездатною особою, має обов`язок щодо належного матеріального забезпечення своєї дитини, визначений розмір аліментів на утримання дитини не призведе до істотного погіршення його матеріального стану.
Безпідставними є доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для стягнення судовит витрат на професійну правничу допомогу.
Згідно з п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частин 3,4 ст. 137ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Матеріалами справи встановлено, що у позовній заяві представник позивача просив стягнути з відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу представник позивача надала: ордер на надання правничої (правової) допомоги серії АО №1190819 від 21 серпня 2025 року, попередній (орієнтований) розрахунок витрат на професійну правничу допомогу в розмірі - 9084,00 грн., акт приймання-передачі наданих послуг від 21 серпня 2025 року, квитанція за послуги з надання правової допомоги.
Суд першої інстанції враховуючи категорію, складність і обсяг справи та виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат та критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та спірних правовідносин, дійшов до вірного висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивачки судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу в сумі 3 000,00 грн.
Таким чином, суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, правильно застосував матеріальний закон, дотримався процедури розгляду справи та вирішив спір у відповідності з чинним законодавством. 
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують. Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає. 
Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З врахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст.375,381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-
у х в а л и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Царенко Ольга Іванівна, залишити без задоволення.
Рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 14 листопада 2025 року року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.
Повний текст постанови складено 29 травня 2026 року.
Головуючий:
Судді: