Справа № 502/1933/25 

ЗАОЧНЕРІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2026 року м. Кілія

Кілійський районний суд Одеської області 
у складі:
головуючого – судді Масленикова О.А. 
за участю:
секретаря судового засідання – Скрипкіної А.Ю.
в режимі відеоконференції:
позивача – ОСОБА_1 
представника позивача – ОСОБА_2 
третьої особи – ОСОБА_3 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу 
за позовом
ОСОБА_1 
до
ОСОБА_4 ,
треті особи: 
ОСОБА_3 ,
Служба у справах дітей Кілійської міської ради,
Виконавчий комітет Гончарівської селищної ради як орган опіки та піклування 
про 
позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про позбавлення відповідача батьківських прав відносно неповнолітньої дитини (доньки) – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягнення аліментів. В судовому засіданні представник позивача та позивач підтвердили зміст позовної заяви, в якій зазначено, що у 2010 році відповідачка ОСОБА_4 мала близькі відносини з біологічним батьком позивача, точні анкетні дані якого їй достовірно не відомі. Від вказаних відносин ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася позивач, ОСОБА_1 . Відповідачка ОСОБА_4 та біологічний батько позивача разом не проживали, у шлюбі не перебували, відомості про батька при реєстрації її народження були записані зі злів її матері відповідно до положень ст. 13 5 СК України. Про визнання батьківства щодо позивача, матір ніколи з позовом ні до кого не зверталася, офіційно позивач свого батька не знає. Аліментів на її утримання ніхто ніколи не сплачував. Отже, у силу ст. 180 СК України матір завжди була єдиною особою, яка мала обов`язок утримувати позивача. У 2014 році матір зійшлася з чоловіком на ім`я ОСОБА_5 , з яким проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу протягом близько шести років. Від цих відносин матір народила трьох дітей (сестер позивача) Нику, 2015 року народження, ОСОБА_6 , 2018 року народження, та її брата ОСОБА_7 2016 року народження. У 2021 році співмешканець матері ОСОБА_5 залишив сім`ю. Позивач, її сестри та брат залишилися проживати разом з матір`ю в будинку АДРЕСА_1 , який належить діду позивача ОСОБА_3 . Сім`я знаходилася в постійній скруті, матір не працювала, в домі постійно не вистачало продуктів харчування. Їх їм відпускали в магазині в борг. Цей борг, який у сукупному розмірі досяг 50000 грн, до цього часу сплачує дідусь позивача ОСОБА_3 . Влітку 2021 року матір залишила позивача та інших дітей самих в будинку та поїхала в невідомому напрямку, пообіцяла скоро повернутися, але обіцянку не стримала. На той час позивачу було 10 років. Позивач, як старша дитина, була змушена виконувати обов`язки матері та здійснювала догляд за своїми молодшими братиком і сестрами. Позивач готувала їжу - варила крупи, картоплю, які були вдома. Коли продукти скінчилися, позивач ходила до магазину та просила продукти харчування в борг. Також позивач займалася пранням білизни, прибирала вдома, оскільки інші діти були малі і не могли прибирати за собою. Позивач була змушена постійно прати речі ОСОБА_8 , якій було три роки, прибирати її горщик, годувати сестер та братика, виконувати всю хатню роботу. Зв`язку із мамою та іншими родичами в неї не було, телефон в будинку був відсутній. Час від часу до нас приходила мамина подруга ОСОБА_9 , яка телефонувала матері. Остання в телефонному режимі обіцяла приїхати, але цього не робила. Одного дня в той період часу з позивачем стався нещасний випадок - її братик розбив скло в будинку, а вона, прибираючи це скло, порізала вени на руці, розпочалася сильна кровотеча, яку вона не могла зупинити. Позивач поскаржилася сусідам і ті викликали швидку медичну допомогу. Разом з лікарями до будинку прибули працівники державних соціальних служб, які виявили, що ми перебували вдома без матері, тому її та сестер та братика забрали в лікарню. В лікарні позивач провела близько трьох тижнів. За цей час матір двічі провідувала її, однак казала, що забрати її додому немає змоги. Коли рана почала загоюватися, позивача повідомили, що усіх дітей з їхньої сім`ї мають відправити до інтернатного закладу. Позивач не бажала їхати в інтернат, тому зв`язалася зі своїм дідом (рідним батьком матері) ОСОБА_3 , якому розповіла про ті обставини, що мали місце. Дід повідомив їй, що забрати усіх дітей до себе він не має можливості, однак її зможе забрати до себе. Після цього дід приїхав за позивачем та відвіз її до місця свого проживання - смт. Гончарівське Чернігівської області. З серпня 2021 року позивач почала проживати в квартирі свого діда в смт. Гончарівське, де з вересня 2021 року почала відвідувати 4 клас Гончарівської школи. Спершу позивач вважала, що її проживання з дідом буде мати тимчасовий характер та що мама приїде за нею й забере до себе. Однак йшов час, а матір не з`являлася і не ставила питання про те, щоб вона повернулася до неї. Також у серпні 2021 року позивач підписала декларацію з лікарем в Гончарівській лікарні, до якого зверталася, коли хворіла. В періоди її захворювань матір не цікавилася станом її здоров`я, ліки купував її дід, він відводив її до лікарні, радився з лікарем, вдома, коли в неї була висока температура або щось боліло, він піклувався про неї. Також дід слідкував, щоб їй були зроблені щеплення. Одночасно у зв`язку із тим, що позивач почала відвідувати спортивну секцію з волейболу, дідусь забезпечив регулярне відвідування нею спортивного лікаря, щороку сплачував та сплачує вартість спортивного страхового полісу її життя та здоров`я. У період з 2021 по 2025 роки дід виконував всі функції матері позивача – придбав їй усі речі та взуття, засоби гігієни, купував усе шкільне приладдя, здавав гроші в школу, виділяв їй кишенькові гроші, придбав їй мобільний телефон, який почав регулярно поповнювати, щоб вона мала зв`язок з оточуючими. Оскільки позивач почала захоплюватися волейболом, дідусь придбав їй усі необхідні приналежності, пов`язані із відвідуванням нею спортивної секції – м`ячі, захисні накладки, також придбав їй велосипед. Для забезпечення проходження нею дистанційного навчання в школі дідусь придбав їй ноутбук. За вказаний період часу матір ніколи не приїздила до позивача в Чернігівську область, ніколи не виділяла кошти на її потреби. Навіть коли у 2022 році почалася окупація Чернігівській області російськими військами, на її території велися активні бойові дії, матір не запропонувала їй приїхати до неї. Інколи матір телефонувала та питала, як позивач. Однак цей інтерес завжди мав формальний характер, її насправді ніколи не цікавило питання, як і чим насправді позивач живе, які має інтереси, чого в житті прагне, які в неї успіхи. За цей час позивач не отримала від матері жодних листівок або подарунків ані на свята (Новий рік, Різдво, день Святого Миколая), ані на Дні свого народження. У період з 2021 по 2024 роки позивач в літній час тричі по 1 дню гостювала в своєї матері. Під час візитів матір ніколи не виділяла їй кошти, не придбала жодної речі, не спитала, чого їй не вистачає, чого бажає. Улітку цього 2025 року постало питання виготовлення її паспорта, оскільки 13.04.2025 їй виповнилося 14 років. Позивач прибула до Одеської області. Однак оскільки місце реєстрації не співпадає з фактичним місцем проживання матері, виготовлення паспорта відбувалося в іншому районі, аніж проживає матір, тому для оформлення паспорта треба було долати певну відстань. Для замовлення паспорта вони з матір`ю прибули разом, однак забирати паспорт позивачу довелося самій, оскільки матір відмовилася з нею їхати до УДМС. Окрім того, в період очікування виготовлення паспорта (близько місяця) матір почала звинувачувати позивача в тому, що позивач не бере фінансової участі у її сімейному бюджеті, не купує продукти харчування. Позивач повідомляла матері, що не могла придбавати продукти, оскільки кошти, які виділив їй дід, вона мала витратити на проїзд до м. Кілія, щоб забрати паспорт, та на проїзд з Одеської до Чернігівської області. Поки спливав час виготовлення паспорта позивач майже нічого не їла, бо матір її постійно докоряла, що вона не купує продукти. Позивач почувала себе дуже пригніченою, бо всі розмови з матір`ю закінчувалися сваркою й остання постійно казала їй, щоб вона забиралася і більше не приїздила до неї та не турбувала її. Позивач змушена була постійно знаходитися у виділеному їй приміщені, де постійно плакала, бо відчувала сильний душевний біль та образу. Це викликало в позивача серцевий біль, ком в горлі, напади тахікардії, їй було важко дихати. Цей стан позивач навіть не могла вгамувати, бо в неї не було ліків, а придбати їх не було коштів. Забравши паспорт, позивач повернулася до Чернігівської області, до свого діда, де проживає і зараз. Саме тут позивач відчула душевний спокій. По приїзду позивач з відкритих джерел (мережі Інтернет) дізналася про те, що вимоги її матері, щоб вона купувала їй продукти, були незаконними. Ознайомившись зі своїми правами та обов`язками батьків, позивач зрозуміла, що не вона, а це навпаки її матір повинна утримувати її та купувати їй продукти харчування, ліки, одяг, взуття, засоби гігієни, шкільне приладдя - все, що потрібно для її життя та розвитку. Однак цього матір позивача не робить вже багато років, вона не хоче її знати, не цікавиться її долею, життям та здоров`ям. Ураховуючи це, позивач вирішила звернутися із цим позовом, оскільки поведінка її матері по відношенню до неї роками не змінюється, а її ставлення до позивача свідчить про її повну байдужість до її життя. Позивач вважає, що її матір ухиляється від виконання своїх обов`язків з її виховання, оскільки вона не бере жодної участі в її утриманні, не цікавився її вихованням та розвитком, про її здоров`я з нею не спілкується, не пам`ятає про позивача у її дні народження та інші свята. Позивач вважає, що позбавлення батьківських прав відповідача відповідає її інтересам. Відповідач п`ятий рік постіль проживає окремо від позивача, не виконує своїх батьківських обов`язків з її виховання, фактично не спілкується зі нею, хоча їй в цьому ніхто не перешкоджає, тобто фактично матір самоусунулася (ухилилася) від виховання позивача, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя. Поведінка матері не свідчить про інтерес до позивача та бажання змінити поведінку на краще або прагнення здійснювати належне піклування за позивачем. Відповідачка нехтує потребами позивача, порушує її права дитини на належне батьківське виховання та не виконує батьківських обов`язків. Зважаючи на зазначене, позивач просила суд позбавити відповідача батьківських прав відносно неї та стягнути аліменти на утримання позивача.
Представником третьої особи - виконавчого комітету Гончарівської селищної ради як органу опіки та піклування було надано заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та не заперечує проти їх повного задоволення. 
Представник третьої особи – служби у справах дітей Кілійської міської ради повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про проведення розгляду справи за його відсутності суду не надав.
Третя особа, ОСОБА_3 , в судовому засіданні пояснив, що все життя його дочка /відповідач/ вела себе як хотіла. Йому подзвонив голова сільради та повідомив що служба хоче забрати дітей у дочки. Через пару днів він забрав дитину, ОСОБА_1 . Дитина живе у нього з 2021 року, все що потрібно дитині, він все забезпечує. Одного разу, дійсно його донька надала 1000 грн. і все. Ліки він постійно висилав донці для дітей. Онучка добре вчиться в школі та позов він підтримує.
Свідок, ОСОБА_10 , в судовому засіданні пояснила, що вона з смт. Гончарівське, є пенсіонером та знайома з ОСОБА_11 , оскільки живуть по сусідству. Дитина приїхала більше 5 років назад,проживає з дідусем котрий її забезпечує,гарно вчиться та гарно себе веде. Відповідача вона ніколи не бачила.
Свідок, ОСОБА_12 , в судовому засіданні пояснила, що вона з смт. Гончарівське, працює продавцем. ОСОБА_11 знає як сусідку, мають нормальні відносини. ОСОБА_11 живе з дідусем з 2021 року,мати зовсім не бачила.
Свідок, ОСОБА_13 , в судовому засіданні пояснила, що вона з смт. Гончарівське, працює в військовій частині кухарем. ОСОБА_11 знає, оскільки, живе в сусідньому будинку. Відповідача ніколи не бачила. ОСОБА_11 забезпечує всім дідусь, матір не допомагає зовсім.
Відповідач повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи відповідно до положень ст. ст. 128-130 ЦПК України, в судове засідання не прибула, про причини неявки суд не повідомила, клопотання про відкладення судового засідання або проведення розгляду справи за її відсутності суду не надала.
Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлена про строк подання відзиву та не подала відзив, суд ухвалює заочне рішення по справі.
Дослідивши надані докази по справі, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини:
Відповідно до свідоцтва про народження виданого 26.04.2011 р., запис акта про народження № 03 - батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , записані: батько – ОСОБА_14 , мати – ОСОБА_4 .
Згідно довідки № 626 від 04.09.2025 р. наданої Гончарівською селищною радою, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 . Разом з ним проживає без реєстрації онука – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з вересня 2025 р.
З акту обстеження умов проживання від 04.09.2025 р. вбачається, що дідом, ОСОБА_3 створені належні умови для проживання, навчання і розвитку своєї онуки ОСОБА_1 .
Згідно висновку виконавчого комітету Гончарівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області, орган опіки та піклування Гончарівської селищної ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_4 , щодо своєї неповнолітньої доньки, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Стосовно вимог щодо позбавлення батьківських прав відносно неповнолітньої дитини та стягнення аліментів, суд керується наступним:
Згідно ст.150 Сімейного кодексу батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
Відповідно до п.п. 1, 2 ч.1 ст. 164 СК України, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини та протягом 6 місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування, якщо батьки ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. 
Як зазначено в п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року N 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» - ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. 
Обставини справи свідчать про те, що відповідач, яка є матір`ю вищевказаної дитини, фактично самоусунулася від належного утримання та її виховання та не бажає змінити своє ставлення до її виховання, в зв`язку з чим суд приходить до висновку про свідоме нехтування ОСОБА_4 своїми батьківськими обов`язками та, відповідно, про необхідність позбавлення відповідачем батьківських прав у відношенні її неповнолітньої дитини.
Відповідно до ст. 51 Конституції України - батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.
Аналогічні положення містить ст. 180 СК України.
Законом України № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набрав чинності з 08.07.2017 року, до ч. 2 ст. 182 СК були внесені зміни стосовно того, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Відповідно до ст. 184 СК України - якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Беручи до уваги потребу дитини в матеріальному забезпеченні та догляді, суд вважає позовні вимоги про стягнення аліментів такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки вважає, що присуджені аліменти будуть достатніми для того, щоб забезпечити виконання батьківського обов`язку відповідача щодо утримання своєї неповнолітньої дитини.
Судові витрати по справі підлягають стягненню з відповідача на користь держави згідно ст. 141 ЦПК України.
Відповідно до положень ст. 430 ЦПК України суд допускає рішення до негайного виконання в межах суми аліментів за один місяць.
Керуючись ст. ст. 2-13, 81, 89, 141, 258-259, 264-265, 280-282 ЦПК України, ст. 150, п. 2 ч. 1 ст. 164, ст. ст. 180, 182-183 СК України, суд 
В И Р І Ш И В :
Позов задовольнити повністю. 
Позбавити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянку України, уродженку с. Новоселівка Кілійського району Одеської області, батьківських прав відносно її неповнолітньої дитини (доньки) – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Стягувати з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , на утримання та користь дитини – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно аліменти у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати її звернення до суду з позовом – 01.10.2025 року і до досягнення дитиною повноліття – ІНФОРМАЦІЯ_5 
Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за 1 місяць допустити до негайного виконання. 
Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , - 2662,4 гривень судового збору на користь держави.
Відповідно до ч. 6 ст. 164 СК України рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили надіслати органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини.
Роз`яснити відповідачу про право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав після зміни поведінки особи, позбавленої батьківських прав, та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав.
Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Повне рішення складено 05.06.2026
  Суддя Кілійського районного суду  	  О. А. Маслеников