СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА  
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
ун. № 759/12143/25
пр. № 2/759/1055/26
01 травня 2026 року м.Київ
Святошинський районний суд міста Києва, в особі судді Сенька М.Ф., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" про відшкодування шкоди 

встановив:
ОСОБА_1 через свого представника-адвоката Юріна Ю.В. звернувся до суду із позовом до ПАТ "СГ "ТАС" про відшкодування шкоди.
Провадження за позовом відкрите відповідно до ухвали судді від 17.06.2025р., справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Свої вимоги позивач мотивував тим, що 24.11.2024 року близько 15 год. 00 хв. на 126км+700м автодороги М-06 "Київ-Чоп" поблизу с. Березина Житомирського району, Житомирської області ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки "Chevrolet", реєстраційний номер " НОМЕР_1 " потрапив у дорожньо-транспортну пригоду внаслідок зіткнення з автомобілем марки "Mitsubishi", реєстраційний номер " НОМЕР_2 ", який знаходився попереду. У результаті ДТП транспортні засоби механічно пошкоджено.
Співробітники Управління патрульної поліції в Житомирській області, склали протокол про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, мешканця АДРЕСА_1 , за статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП).
Від приватного підприємства "УКРПАЛЕТСИСТЕМ" отримана копія запису камер зовнішнього спостереження АЗК №134 мережі «UPG» з фіксацією дорожньо-транспортної пригоди від 24 листопада 2024 року та надана в якості доказу до справи № 278/6418/24 про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 .
За результатом розгляду зазначеної справи про адміністративне правопорушення суддею Житомирського районного суду Житомирської області Буткевич М.І. винесено постанову від 08.01.2025 року (справа № 278/6418/24) де суддя не вбачає в діянні ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП, та закриває справу на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.
Водієм автомобіля Mitsubishi Outlander, державний номер НОМЕР_2 при дорожньо-транспортній пригоді була ОСОБА_2 . Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів нею була здійснена у Приватному акціонерному товаристві "страхова група "ТАС" (Поліс №ЕР224563808 від 19.11.2024 року з франшизою 3200 грн).
Представник відповідача протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду направив свого фахівця який склав протокол №77536 від 12.12.2024 огляду колісного транспортного засобу "Chevrolet", реєстраційний номер " НОМЕР_1 ", але протиправно не визначив розміру шкоди, що підтверджується відповіддю АТ "СГ "ТАС" вих.№841 від 10.04.2025 року. Таким чином позивач не набув права самостійно обрати експерта для визначення розміру шкоди, і визначив шкоду згідно фактичних витрат на відновлення автомобіля на СТО у розмірі 142500 грн.
Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідача майнову шкоду завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 139300 грн. та судові витрати.
Представник відповідача скористався своїм правом та направив суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти неї. Зазначив, що відповідно до наданих доказів позивачем, відсутній відповідний судовий акт, на підставі якого можна дійти беззаперечного висновку про порушення водієм автомобіля Mitsubishi Outlander, державний номер НОМЕР_2 ОСОБА_2 правил дорожнього руху, при дорожньо-транспортній пригоді. Не проведено оцінки розміру шкоди заподіяної внаслідок ДТП. Суму фактичних витрат на проведення відновлювального ремонту автомобіля Chevrolet не зменшена на розмір ПДВ та не врахований знос. Автомобіль Chevrolet держномер НОМЕР_1 , на його думку, може вважатись знищеним. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.
Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, розглянувши подані сторонами документи, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, що мають істотне значення для правильного вирішення справи по суті та на яких ґрунтується позовні вимоги, оцінивши докази на предмет належності, достовірності та допустимості у їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Так, 24.11.2024 року близько 15 год. 00 хв. на 126км+700м автодороги М-06 "Київ-Чоп" поблизу с. Березина Житомирського району, Житомирської області ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки "Chevrolet", реєстраційний номер " НОМЕР_1 " потрапив у дорожньо-транспортну пригоду внаслідок зіткнення з автомобілем марки "Mitsubishi", реєстраційний номер " НОМЕР_2 ", який знаходився попереду. У результаті ДТП транспортні засоби механічно пошкоджено.
Постановою Житомирського районного суду Житомирської області від 08.01.2025 року провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП стосовно ОСОБА_1 закрити за відсутністю в його діянні складу адміністративного правопорушення.
На підтвердження вини водія автомобіля марки Mitsubishi позивачем надано до суду копія запису камери зовнішнього спостереження АЗК №134 мережі «UPG» з фіксацією дорожньо-транспортної пригоди від 24 листопада 2024 року.
Вивчивши вказаний відео файл суд приходить до висновку, що всупереч вимог пункту 10.4 Правил дорожнього руху, перед поворотом ліворуч для розвороту водій автомобіля марки Mitsubishi завчасно не зайняв відповідне крайнє положення на проїзній частині, призначеній для руху в цьому напрямку. Порушив вимоги дорожнього знаку 5.16 «Напрямки руху по смугах». Напрямок руху визначений цим дорожнім знаком та розворот можливий лише з крайньої лівої полоси проїзної частини.
Водій автомобіля марки Mitsubishi при виконанні повороту ліворуч для розвороту при виконанні цих маневрів не з крайнього лівого положення на проїзній частині не надав дорогу попутному транспортному засобу та допустив зіткнення з автомобілем марки Chevrolet, який рухався по середній смузі, завдавши майнової шкоди, що доводить склад цивільно-правового делікту у діях водія автомобіля марки Mitsubishi. 
Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка була прийнята 4 листопада 1950, набрала чинності з вересня 1953 і ратифікована Верховною Радою України 17 липня 1997 № 475/97- ВР (набрала чинності для України 11 вересня 1997) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.
За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору стаття 979 ЦК України).
Відповідно до статті 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).
Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері на час виникнення правовідносин регламентує, зокрема Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (Закон № 1961-ІV).
Відповідно до статті 3 Закону № 1961-ІV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.
За статтею 6 Закону № 1961-ІV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону № 1961-ІV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-ІV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.
В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27 березня 2019 року в справі № 754/1108/15-ц).
У частинах першій, другій статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до статті 1188 ЦПК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.
Системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що обов`язок відшкодувати завдану іншому володільцю джерела підвищеної небезпеки шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.
При цьому вина у завданні шкоди, згідно з положеннями пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України, є обов`язковою умовою для покладення на винну особу відповідальності за майнову шкоду, завдану внаслідок взаємодії транспортних засобів іншому учаснику дорожньо-транспортної пригоди.
Такий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 13 листопада 2019 року в справі № 522/11610/15-ц, від 18 листопада 2019 року в справі № 344/9572/16-ц, від 20 листопада 2019 року в справі № 345/4614/16-ц.
Відповідно до статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Частиною другою статті 22 ЦК України визначено, що збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).
Відповідно до частини першої статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
За змістом зазначеної норми закону обов`язок відшкодування шкоди у особи, яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, виникає у разі недостатності страхового відшкодування для повного відшкодування завданої нею шкоди.
Ліміт відповідальності страховика визначається умовами договору страхування цивільно-правової відповідальності укладеного з власником (володільцем) транспортного засобу.
Згідно з висновком у Постанові Великої палати Верховного Суду від 11.12.2019 року по справі № 465/4287/15, попереднє звернення потерпілого у випадках, передбачених законом, до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку, визначеному статтею 35 Закону № 1961-IV, загалом не є обов`язковим та не виключає право особи звернутися безпосередньо до суду із позовом про стягнення відповідного страхового відшкодування.
Відповідно до висновку у Постанові Верховного Суду Касаційного цивільного суду від 03.10.2018, справа №201/1431/16-ц, завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик.
У постанові Верховного Суду від 04 березня 2020 року в справі № 641/2795/16-ц зроблений висновок, що не притягнення водіїв до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху не може бути підставою для звільнення володільця джерела підвищеної небезпеки від цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду, оскільки вину особи в ДТП може бути підтверджено чи спростовано іншими належними доказами, зокрема, висновком судової експертизи тощо.
08.04.2025 року для з`ясування суми збитків отриманих при дорожньо-транспортній пригоді автомобіля Chevrolet Captiva, та інформації щодо полісу №ЕР224563808 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, представником позивача, адвокатом Юріним Ю.В. направлено адвокатський запит до ПАТ "СГ "ТАС" в якому запитувались: - копії матеріалів огляду пошкодженого транспортного засобу Chevrolet Captiva, державний номер НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_3 від 12.12.2024 року, а саме: протокол огляду колісного транспортного засобу, перелік деталей та опис їх пошкоджень, дефектну відомість і всі наявні матеріали огляду; - інформацію, щодо розміру збитків визначених відповідно до пункту 34.2 статті 34 Закону № 1961-IV та «Звіт про оцінку колісного транспортного засобу» або іншій передбачений чиним законодавством про оцінку майна підтверджуючий суму збитків документ; - інформацію, щодо даних які містяться у полісі № ЕР224563808 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на забезпечений транспортний засіб державний номер НОМЕР_4 ; VIN-код НОМЕР_5 ; марка та модель - Mitsubishi Outlander.
У відповіді ПАТ "СГ "ТАС" №841 від 10.04.2025 року наведені дані які містяться у полісі № ЕР224563808 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (зокрема франшиза 3200 грн.), повідомлено про те що розмір збитків не визначався та додано протокол №77536 від 12.12.2024 огляду колісного транспортного засобу "Chevrolet" з назвою деталей та описом пошкоджень і надано фото додатки.
Відповідно до статті 9 Закону України «Про страхування», франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.
Згідно пункту 9.1 статті 9 Закону № 1961-IV, страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.
Враховуючи той факт, що представник страховика (відповідача) направив фахівця протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не визначив розміру шкоди, що підтверджується ним у відповіді ПАТ "СГ "ТАС" №841від 10.04.2025 року суд приходить до висновків щодо наявності порушення вимог п. 34.2, ст.34 Закону № 1961-IV з боку страховика.
Пунктом 34.3 статті 34 Закону № 1961-IV передбачено, якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).
За таких обставин суд приходить до висновку, що у потерпілого не виникло право самостійно обрати експерта для визначення розміру шкоди. Внаслідок протиправної бездіяльності страховика Звіт про оцінку колісного транспортного засобу не виготовлений та визначення розміру шкоди відповідно до фактично здійснених Позивачем витрат на відновлення транспортного засобу у такому випадку обґрунтована.
Отже, наявність Наряд - замовлення №1/25 від 08.01.2025 року з позначками строк сплати - 30.01.2025р., дата закриття - 31.01.2025р. та товарного чеку від 30.01.2025р. на загальну суму 142500 грн., з яких за роботи - 44380 грн., за запчастини/матеріали - 48120 грн., підтверджують фактичні витрати Позивача на відновлення транспортного засобу. Надані документи відповідають вимогам первинних документів згідно ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», та визнаються судом достатніми доказами фактично здійснених Позивачем витрат з відновлення транспортного засобу після пошкоджень, які виникли внаслідок ДТП.
Верховний Суд в постанові від 20 березня 2018 року в справі № 911/482/17 виклав правову позицію, відповідно до якої, визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.
Аргументи відповідача, що суму фактичних витрат на проведення відновлювального ремонту автомобіля Chevrolet не зменшена на розмір ПДВ та не врахований знос суд не бере до уваги внаслідок наявності в первинних бухгалтерських документах інформації, що виконавець робіт не є платником ПДВ та не доведенням стороною відповідача факту використання при відновлювальному ремонті виключно нових комплектуючих. Твердження відповідача, що автомобіль Chevrolet держномер НОМЕР_1 може вважатись знищеним жодним доказом не підтверджено.
Суд бере до уваги що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи і приходить до висновку, що ціна позову в сумі 139300,00 грн. нижче ніж сума 142500 грн., яка сплачена за відновлення транспортного засобу на розмір франшизи - 3200 грн.
Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення позовної вимоги щодо стягнення майнової шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 139300,00 грн. 
Щодо судових витрат, понесених позивачем на правничу допомогу з обсягом
наданих послуг, суд зазначає наступне.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, у тому числі, витрати на
професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України).
У частині другій статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
У частинах четвертій шостій статті 137ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або)значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
У постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.
На підтвердження понесення витрат на правову допомогу представник позивача надав наступні документи: договір про надання правової (правничої) допомоги №11-24/1 від 25.11.2024 року, звіт Адвоката Клієнту (детальний опис робіт/наданих послуг по договору про надання правової допомоги №11-24/1 від 25.11.2024 року) від 06.12.2024 року на 5000 грн., товарний чек від 11.12.2024р. на 5000 грн., адвокатський запит до приватного підприємства "УКРПАЛЕТСИСТЕМ" від 25.11.2024р., звіт Адвоката Клієнту (детальний опис робіт/наданих послуг по договору про надання правової допомоги №11-24/1 від 25.11.2024 року) від 14.04.2025 року на 5000 грн., товарний чек від 23.04.2025р. на 5000 грн., адвокатський запит до ПАТ "СТРАХОВА ГРУПА "ТАС" від 08.04.2025р., договір про надання правової (правничої) допомоги №05-25/1 від 12.05.2025 року, звіт Адвоката Клієнту (детальний опис робіт/наданих послуг по договору про надання правової допомоги №05-25/1 від 12.05.2025 року) від 15.07.2025 року на 10000 грн., товарний чек від 15.07.2025р. на 10000 грн., ордер на надання правничої допомоги Серія АІ № 1755828 від 02.06.2025р.
Відповідно до договорів про надання правничої допомоги №11-24/1 від 25.11.2024 року та №05-25/1 від 12.05.2025 року розмір гонорару встановлений у фіксований формі розміру гонорару адвоката, тобто на підставі домовленості між адвокатом та клієнтом про конкретну суму винагороди, яка сплачується за надання юридичних послуг, незалежно від фактично витраченого часу або обсягу роботи в рамках укладеного договору. Це означає, що сума гонорару не змінюється в залежності від кількості консультацій, складених документів тощо. Зазначене узгоджується з правовою позицією викладеної в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 28.12.2020 р. по справі №640/18402/19. Крім того Верховний Суд уважає допустимим обґрунтоване зазначення в акті виконаних адвокатом робіт лише вартості всього обсягу виконаної ним роботи, без прив?язки такої роботи до її погодинної або фіксованої вартості. Такий висновок зробив Касаційний адміністративний суд у постанові від 23.01.2025 у справі №240/32993/23.
Таким чином позивачем підтверджені понесенні витрати на правничу допомогу на загальну суму 20000 грн.
Сторона відповідача у відзиві на клопотання про стягнення судових витрат посилається на ненадання видаткових касових ордерів або платіжних доручень в підтвердження передачі коштів від позивача.
Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 27.06.2018 року по справі № 826/1216/16 зробила висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, чеки, посвідчення про відрядження).
Таким чином факт оплати правничої допомоги підтверджений чеками, які додані до матеріалів справи.
Крім того, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п.1 ч. 2 ст.137 ЦПК України).
Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі №925/1137/19, Верховним Судом у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі №317/1209/19, від 12 лютого 2020 року у справі №648/1102/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18, від 15 червня 2021 року у справі № 159/5837/19, від 01 вересня 2021 року у справі №178/1522/18.
Указана судова практика є незмінною.
У клопотанні про зменшення витрат на правничу допомогу відповідачем не доведено факту неспівмірності таких витрат. Тягар доказування такого факту покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Така правова позиція викладена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 13.02.2020 року, справа № 910/2170/18.
Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Судові витрати у вигляді суми сплаченого позивачем судового збору в суді першої інстанції у розмірі 1393 грн.
Керуючись ст.ст. 12, 81, 89, 263- 265 ЦПК України, суд

ухвалив :
Позов  ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" про відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" (Код ЄДРПОУ 30115243, місцезнаходження: місто Київ, проспект Берестейський, будинок 65) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_6 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) майнову шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 139300 грн., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20000 грн., суму судового збору у розмірі 1393 грн., а всього 160693 (сто шістдесят тисяч шістсот дев`яносто три) грн..
На рішення може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.
Можливість отримати інформацію щодо справи, учасники справи мають на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет. Веб-адреса сторінки: http://sv.ki.court.gov.ua.

Суддя Сенько М.Ф.